ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року 
м. Київ

справа №420/1087/24
адміністративне провадження № К/990/30661/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Білак М.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 420/1087/24
за позовом Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Державного підприємство «Херсонський морський торговельний порт», про визнання протиправною та скасування постанови, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року (суддя-доповідач - Ступакова І. Г., судді: Бітов А.І., Лук`янчук О.В.)
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП №67515277 від 26 грудня 2023 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із указаним рішенням, позивач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.
На виконання вимог зазначеної ухвали позивач звернувся до суду із заявою про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, посилаючись на неможливість виконання вимог ухвали у встановлений судом строк.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків апеляційної скарги, визначених ухвалою від 19 березня 2024 року, на десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
18 квітня 2024 року позивачем подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, визначених ухвалою суду від 19 березня 2024 року, яке мотивовано відсутністю фінансування у необхідному обсязі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику з підстав неусунення її недоліків у встановлений судом строк.
19 липня 2024 року позивачем повторно подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року, до якої також долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу залишено без руху як таку, що подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та надано скаржнику строк для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску, належним обґрунтуванням таких причин і поданням відповідних доказів.
25 липня 2024 року позивачем подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку обґрунтовано відсутністю коштів на рахунках для сплати судового збору, що, на думку позивача, унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року відмовлено.
Вказану ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував тим, що наведені обґрунтування не містять обґрунтування наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Водночас суд зазначив, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору має суб`єктивний характер, а негативні наслідки, зумовлені такою обставиною, є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків, які мають бути однаковими для всіх учасників судового процесу.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 30 липня 2024 року, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що вперше апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції позивачем подано до суду апеляційної інстанції в межах строку на апеляційне оскарження, однак 19 березня 2024 року ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду залишено апеляційну скаргу без руху, а ухвалою від 22 квітня 2024 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику. 
Скориставшись своїм правом на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, 18 липня 2024 року позивачем було повторно подано апеляційну скаргу з доказами сплати судового збору. Втім, ухвалою від 23 липня 2024 року суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу відповідача без руху у зв`язку з ненаданням клопотання про поновлення строку. На виконання зазначеної ухвали суду 25 липня 2024 року позивачем надіслано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій наведено поважні причини пропуску такого строку.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник послався на обставини, які вже зазначалися ним під час первинного звернення з апеляційною скаргою. Зокрема, вказано, що запровадження на всій території України правового режиму воєнного стану зумовило обмеження фінансування контролюючого органу, що, своєю чергою, унеможливило своєчасну сплату судового збору. Також зазначено, що про відсутність достатнього фінансування для сплати судового збору суд повідомлявся ще під час первинного звернення з апеляційною скаргою, однак у задоволенні відповідного клопотання було відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто.
Разом із тим, на переконання скаржника, апеляційний суд не врахував наведених у заяві відповідача доводів і дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Ухвалою від 12 вересня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
У зв`язку з обранням судді Губської О.А. до Великої Палати Верховного Суду здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та визначено склад колегії: судді-доповідача Соколова В.М., суддів: Білак М.В., Загороднюка А.Г.
За інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ - касаційна скарга у справі № 420/1087/24 доставлена в Електронний кабінет Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 7 серпня 2024 року, а електронний документ - ухвала суду про відкриття касаційного провадження від 12 вересня 2024 року доставлена 13 вересня 2024 року, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних листів.
Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у силу частини четвертої статті 338 КАС України.
Ухвалою від 26 серпня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Джерела права й акти їх застосування
Надаючи правову оцінку встановленим апеляційним судом обставинам справи щодо подання апеляційної скарги та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Частиною першою статті 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Пунктом 1 частини другої статті 295 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
За приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною третьою статті 298 КАС України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
V. Позиція Верховного Суду
Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить з такого.
Комплексний аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги.
Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотримання термінів її подачі, обов`язкове подання переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, у тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.
При цьому процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.
Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
Отже, пункт 4 частини першої статті 299 КАС України встановлює, що апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за двох обставин:
- скаржник не подав заяву про поновлення строку.
- суд визнав підстави для поновлення строку неповажними.
Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.
Як вбачається із матеріалів цієї справи, рішення суду першої інстанції ухвалене 8 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а його копія доставлена до електронного кабінету позивача у підсистемі «Електронний суд» 8 лютого 2024 року.
У свою чергу, апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції позивач подав 19 липня 2024 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження, визначеного статтею 295 КАС України. Одночасно з апеляційною скаргою позивач заявив клопотання про поновлення цього строку, посилаючись на те, що запровадження на всій території України правового режиму воєнного стану зумовило обмеження фінансування контролюючого органу, що, своєю чергою, унеможливило своєчасну сплату судового збору. Крім того, зазначено, що аналогічні обставини вже наводилися під час первинного звернення з апеляційною скаргою, однак, незважаючи на повідомлення суду про відсутність достатнього фінансування для сплати судового збору, у задоволенні відповідного клопотання було відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто.
За наслідками перевірки апеляційної скарги, П`ятим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 23 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року та залишено апеляційну скаргу без руху. Як зазначено судом апеляційної інстанції, наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, а тому апелянту надано строк для звернення із заявою про поновлення строку із наведенням інших підстав на підтвердження поважності причин його пропуску.
Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина третя статті 299 КАС України).
Як зазначалося, на виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку мотивовано тим, що повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду. При цьому на підтвердження поважності причин пропуску строку позивач повторно навів доводи, які вже зазначав у клопотанні про продовження строку для усунення недоліків первинної апеляційної скарги, а також у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, поданому разом із повторною апеляційною скаргою, які ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2024 року вже були визнані неповажними.
Оцінивши вказані доводи апелянта, П`ятий апеляційний адміністративний суд виснував, що підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Такий висновок апеляційного суду скаржник уважає надмірно формальним, стверджуючи у касаційній скарзі про те, що суд не врахував, що вперше з апеляційною скаргою відповідач звернувся у межах строку, визначеного статтею 295 КАС України. 
Оцінюючи доводи скаржника про те, що повернення апеляційної скарги не забороняє повторно звертатися з апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Колегія суддів зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи вперше апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права. У свою чергу, дотримання вимог КАС України щодо належного оформлення апеляційних скарг залежить виключно від особи, яка подає апеляційну скаргу. До того ж, право на повторне звернення з апеляційною скаргою може бути реалізовано лише в межах процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом. Понад те, вдруге позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року лише 19 липня 2024, тобто поза межами встановленого строку.
Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку. Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 7 червня 2018 року у справі № 822/276/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 826/16458/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21.
Наведені позивачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини були оцінені та визнані судом апеляційної інстанції як неповажні, адже лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Верховний Суд звертає увагу на те, що сама по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Право позивача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі №380/17601/21.
У цій справі повернення первісної апеляційної скарги відбулося саме внаслідок несплати відповідачем судового збору, тобто обставин, які залежали виключно від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та не були пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Правову позицію стосовно окресленого питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 у справі № 640/3393/19, де зазначено, що «особа яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.».
Таким чином можна констатувати, що обставини, які зумовили повернення первісної апеляційної скарги, були пов`язані виключно з неналежним її оформленням, і не були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
При цьому Верховний Суд зазначає, що введення в Україні воєнного стану суттєво ускладнило (подекуди унеможливлено) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Водночас Суд уважає за необхідне зазначити, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах, сама собою ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.
Натомість, суд визнає, що наведені обставини могли ускладнити подання апеляції, однак скаржник не довів їхнього реального впливу на неможливість своєчасного оскарження. 
Разом з тим, неналежна організація процесу щодо оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2022 року у справі №560/403/22, від 3 листопада 2022 року у справі № 560/15534/21, від 18 січня 2023 року у справі №560/2836/22, від 31 січня 2023 року у справі № 380/4273/21 та ін.
Відтак, колегія суддів уважає обґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції стосовно того, що обставини, пов`язані з неналежною організацією роботи в державному органі, не можуть слугувати підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
З огляду на викладене, наведені відповідачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали вчасно скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою, відповідачем не наведено.
Ураховуючи, що доводи касаційної скарги не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, та не свідчать про поважність причин пропуску цього строку, Верховний Суд дійшов до висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, передбачених частиною першою статті 299 КАС України, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
VI. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 420/1087/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   М.В. Білак