Справа № 681/1654/25
Провадження 2/681/750/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року           м. Полонне     
Полонський районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого судді - Іллюка С.В., 
з участю секретаря судових засідань - Козюк Т.Р. 
представника відповідача - Іваницького А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 
У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11.06.2025-100002003 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 13000 грн на строк 140 днів з дати надання кредиту, сплатою відсотків за процентною фіксованою незмінною ставкою у розмірі 1 % за один день користування кредитом та комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту (становить 1950 грн), яка нараховується у день видачі кредиту. За умовами договору також було визначено сплату неустойки у розмірі 130 грн 00 коп. за кожен день невиконання, або неналежного виконання зобов`язання. Дата повернення кредиту - 28.10.2025.
Взяті зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, в обумовлений договором строк кредит не повернув, не сплатив відсотки та інші обумовлені договором платежі за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на дату подачі позову становить 36719,80 грн і складається з: 12999,98 грн - заборгованість по тілу кредиту, 16380 грн - заборгованість за процентами, 969,82 грн заборгованість по комісії за надання кредиту та 6370 грн - нарахована неустойка.
На підставі викладеного ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за цим договором у загальній сумі 36719,80 грн.
У поданому відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказав, що він виконав обов`язок з повернення тіла боргу, сплативши на користь позивача суму 13030,20 грн, що підтверджується сплатою 2930,20 грн від 25.06.2025 (яка визнається позивачем) та фіскальним чеком від 25.03.2026 на суму 10100,00 грн. Крім того, відповідач зазначив, що є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, а тому, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільняється від сплати штрафних санкцій та процентів за користування кредитом. Також відповідач заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу через їх неспівмірність.
2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 
Ухвалою суду від 22.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 31).
Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 18.12.2025 (а.с. 10).
04.04.2026 заочним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково (а.с. 37-39). 
Ухвалою суду від 29.04.2026 указане вище заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 117-118). 
Ухвалою суду від 27.05.2026 закрито підготовче судове засідання (а.с. 144). 
3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
11.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11.06.2025-100002003, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 11.06.2025, заявки кредитного договору та відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору з таким самим номером (а.с. 15-21).
Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося на умовах строковості, платності і поворотності надати ОСОБА_1 кредит у сумі 13000 грн на строк 140 днів (тобто до 28.10.2025), а також - повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Сторонами було визначено, що за користування кредитним коштами сплачуються відсотки у розмірі 1,0 % на день (стандартна процента ставка), а також передбачена сплата комісії за надання кредиту у розмірі 1950 грн (15% від суми кредиту). Також умовами договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на платіжну картку НОМЕР_1 .
Відповідача ознайомлено і ним прийнято умови кредитного договору, він підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №11.06.2025-100002003 від 11.06.2025, з яким попередньо ознайомився та підтвердив вказаний факт шляхом підписання електронним підписом (одноразовий ідентифікатор № Е678).
Сума кредиту перерахована позичальнику на вказану ним у договорі платіжну картку через платіжну систему EasyPay, що підтверджується квитанцією ТОВ ФК «Контрактовий дім» №20250-1391-226027641 від 11.06.2025 про здійснення перерахування 11.06.2025 коштів у сумі 13000 грн на картковий рахунок 5167-80ХХ-ХХХХ-4854 (а.с. 22).
Згідно представленої позивачем довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 11.06.2025-100002003 від 11.06.2025 становить 36719.80 грн і складається з: 12999.98 грн - заборгованість по тілу кредиту, 16380 грн - заборгованість за процентами, 969,82 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, 6370 грн - нарахована неустойка (а.с. 12).
Разом з цим, судом встановлено, що згідно з наданим відповідачем фіскальним чеком ПР5401114919 від 25.03.2026, ОСОБА_1 здійснив платіж з призначенням «Повернення кредиту» за договором № 11.06.2025-100002003 на суму 10100,00 грн на користь ТОВ «Споживчий центр». Також, як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, відповідачем була здійснена сплата за кредитним договором на суму 2930,20 грн від 25.06.2025 (а.с. 134).
Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має статус військовослужбовця, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , довідкою форми № 5 від 23.08.2024 № 2084/8294, посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 03.10.2024 та довідкою про безпосередню участь у заходах оборони України №2084/6813 від 25.07.2024 . Згідно з цими документами, він був призваний на військову службу під час мобілізації та проходить її починаючи з 20.06.2022. У військовому квитку відсутні дані про звільнення з військової служби (а.с. 135-139).
4.Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. 
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). 
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У силу пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 03.09.2015 №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. 
Зібрані докази вказують на те, що 11.06.2025 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі договір кредиту, за умовами якого фінансова компанія перераховувала на картковий рахунок, вказаний ним, кредитні кошти, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами і інші платежі, передбачені умовами договору, в порядку, визначеному договором.
Позивач стверджував, що після закінчення строку кредитування відповідач не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. Проте суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.
Щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення.
Згідно представленої позивачем довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 11.06.2025-100002003 від 11.06.2025 становить 36719,80 грн і складається з: 12999,98 грн - заборгованість по тілу кредиту, 16380,00 грн - заборгованість за процентами, 969,82 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, 6370,00 грн - нарахована неустойка.
Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору, доказів на його спростування матеріали справи не містять.
Разом з цим суд звертає увагу на те, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідний розмір неустойки нарахований кредитодавцем в період дії воєнного стану в України, він не підлягає стягненню. 
При цьому, надаючи правову оцінку включенню комісії до розрахунку, суд зазначає таке.
Згідно з абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації про заборгованість, а також інші супутні послуги, пов`язані з обслуговуванням кредиту, мають надаватися споживачу безоплатно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит, але не є самостійними послугами у розумінні закону (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування), є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними. 
Також відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22, положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд звертає увагу, що позивачем у договорі встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми виданого кредиту, що становить 1950 грн, проте не зазначено жодного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються за цю плату, окрім виконання зобов`язання з передачі коштів (плата за надання кредиту), що є предметом кредитного договору.
Враховуючи викладене, суд визнає умову п. 7 Договору (заявки кредитного договору №11.06.2025-100002003) щодо встановлення комісії нікчемною в силу закону.
Оскільки нарахування комісії за надання кредиту та за обслуговування кредиту ґрунтується на нікчемних пунктах договору, дії позивача щодо нарахування таких комісій є неправомірними.
Також суд бере до уваги доводи відповідача щодо нарахування процентів та повернення тіла кредиту.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Оскільки судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем і був призваний на службу 20.06.2022 (тобто до укладення кредитного договору), а доказів його звільнення матеріали справи не містять, на нього поширюються пільги, передбачені цим Законом. Інших обставин позивач не довів і під сумнів цей факт не ставив. Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 16380 грн є неправомірним, а відповідні позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12999,98 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як встановлено судом, відповідач здійснив платежі на погашення кредиту на загальну суму 13030,20 грн (що складається з визнаної позивачем оплати 2930,20 грн та 10100,00 грн згідно фіскального чеку), що повністю покриває суму отриманого тіла кредиту (13000 грн). За таких обставин, відповідач належним чином виконав своє зобов`язання щодо повернення основної суми боргу.
Доказів зворотного позивачем суду не надано. 
Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір укладений з дотриманням вимог закону. Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення цього договору саме ОСОБА_1 .
Разом з тим, враховуючи повне повернення відповідачем тіла кредиту, а також безпідставність та незаконність нарахування відсотків, комісії та неустойки, поданий ТОВ «Споживчий центр» позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються. 
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,
у х в а л и в:
У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місце знаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, поштовий індекс 01032.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 26.08.2026. 
Суддя Сергій ІЛЛЮК