Справа № 134/1084/26
2/134/693/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
14 вересня 2026 року      селище Крижопіль 

Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Швець Л.В., 
при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

22 червня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором 206068 від 23 жовтня 2025 року у розмірі 22 759,43 грн, а також судові, витрати пов`язані з розглядом справи.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 206068, на суму 22353, 00 грн.
Кредитний договір укладено в електронній формі, порядок його укладання регулюється положеннями Закону України «Про електронну комерцію», який визначає особливості оформлення таких правочинів.
Позичальник приєдналася до публічної частини, прийняла умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом 384e36e5, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. З урахуванням викладеного, наявність електронного підпису Відповідача підтверджує його волевиявлення, згоду з умовами надання кредиту, а також факт належного інформування Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України.
На виконання умов Кредитного договору, 23 жовтня 2025 року Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № 5168-74XX-XXXX-6920 Відповідача, що, в свою чергу, свідчить про те, що Відповідач прийняв пропозицію Первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
10.10.2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 10102025 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором.
На момент подання позовної заяви до суду заборгованість відповідачки становить на загальну суму 23 959,43 грн, яка складається: заборгованість по тілу кредиту - 22 353,00 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом - 5,43 грн; заборгованість по комісії 401,00 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) 1 200,00 грн. Однак позивач вимоги щодо стягнення штрафних санкцій в межах даного позову не заявляє, тому просить суд стягнути загальний розмір заборгованості 22759,43 грн.
Ухвалою суду від 23 червня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вирішено питання витребування доказів.
07 липня 2026 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані докази.
Ухвалою суду від 16 липня 2026 року відкладено судове засідання в зв`язку з неявкою відповідачки.
В судове засідання, призначене на 14 вересня 2026 року, сторони не з`явилися.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо можливого розгляду справи за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Про дату, час і місце судового засідання відповідачка повідомлялася шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачці.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2026 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідачка відзиву на позов не подала, доказів на спростування наведених позивачем обставин щодо укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявності заборгованості не надала. Водночас відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, судом встановлено, що 23 жовтня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 206068, на суму 22 353,00 грн у наступному порядку: у розмірі 18992,00 грн для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №198324 від 28 серпня 2025 року укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 8,05 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3352,95 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини.
Відповідно до п. 2.3 Договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.
Відповідно п.1 п.п.2.4 договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200, 00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. 
Згідно п. 1 п.п.2.5, п.п.2.6 кредитного договору комісія за надання кредиту складає 3 352,95 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 273 днів з 23.10.2025 р. (дата надання кредиту) по 23.07.2026 р.
Згідно п. 2.10. Якщо Позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної Графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати Позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати неустойку, згідно чинного законодавства, зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця штраф у розмірі 400,00 грн. (чотириста грн. 00 коп.), а в подальшому починаючи з 7-го дня пеню в розмірі, що становить 40,00 грн. (сорок грн. 00 коп.) за кожний календарний день прострочення та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань Позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума неустойки не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.
Кредитодавець свої зобов`язання виконав, перерахував на банківську карту НОМЕР_1 кредит в сумі 22353,00 грн, який вказаний позичальником у Заявці на видачу кредиту № 206068.
Згідно виписки наданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Також імітувались інші картки. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період 23.10.2025 року - 28.10.2025 року- номер телефону НОМЕР_4 не був фінансовим. Номер телефону НОМЕР_4 не знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_5 , НОМЕР_6 .
При цьому невідповідність номера телефону, на який надсилалися повідомлення щодо операцій за карткою, номеру телефону, зазначеному в анкетних даних відповідачки, сама по собі не спростовує факту належності їй зазначеного карткового рахунку та зарахування на нього кредитних коштів, що підтверджується відповідною інформацією АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Позичальник приєдналася до публічної частини, прийняла умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом 384e36e5, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами.
З урахуванням викладеного, наявність електронного підпису Відповідача підтверджує її волевиявлення, згоду з умовами надання кредиту, а також факт належного інформування Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України. 
У даному Договорі сторони досягли згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі, щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо переходу до нового кредитора ТОВ «Юніт Капітал» прав первісного кредитора у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, судом встановлено, що 10 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 10102025 відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 206068 від 23.10.2025 року, що підтверджується: Договором факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року; платіжними інструкціями про оплату за відступлення Прав вимоги згідно Договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року; Актом приймання- передачі Реєстру прав вимоги № 5 від 03 лютого 2026 року до Договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року; витягом з реєстру боржників від 03 лютого 2026 року до договору факторингу № 10102025від 10 жовтня 2025 року (відповідачка ОСОБА_1 значиться в реєстрі під № 399, де зазначений номер кредитного договору 206068 від 23 жовтня 2025 року).
Оскільки на момент укладення договору факторингу №10102025 від 10 жовтня 2025 року право вимоги за кредитним договором №206068 від 23 жовтня 2025 року ще не існувало, суд враховує умови договору факторингу щодо можливості відступлення майбутніх грошових вимог та встановлює, що відповідне право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» після включення зазначеної вимоги до Реєстру прав вимоги та підписання відповідного акта 03 лютого 2026 року.
Вищезазначені докази, надані позивачем в підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до нього, суд визнає достатніми та обґрунтованими, та дійшов висновку, що позивач правомірно набув права вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання за Договором кредиту № 206068 від 23 жовтня 2025 року.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у загальному розмірі 23 959,43 грн, яка складається: заборгованість по тілу кредиту - 22 353,00 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом - 5,43 грн; заборгованість по комісії 401,00 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) 1 200,00 грн. Однак позивач вимоги щодо стягнення штрафних санкцій в межах даного позову не заявляє, тому просить суд стягнути загальний розмір заборгованості 22759,43 грн.
Щодо заявленої до стягнення заборгованості за комісіями суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору № 206068 від 23 жовтня 2025 року загальний розмір кредиту становить 22 353,00 грн. Пунктом 2.5 індивідуальної частини кредитного договору передбачено одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 3 352,95 грн, що становить 15 відсотків від загальної суми кредиту. Зазначена комісія нараховується в день укладення договору та підлягає сплаті за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредитних коштів, якщо це передбачено умовами договору.
При цьому умовами пункту 2.2 кредитного договору передбачено, що із загального розміру кредиту 3 352,95 грн спрямовуються на погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою відповідно до пункту 2.5 індивідуальної частини договору.
Отже, зазначена сума була включена сторонами до умов кредитування та погашена за рахунок кредитних коштів у день укладення договору. Відтак у цій справі йдеться не про окремо нараховану після виникнення прострочення плату за обслуговування кредитної заборгованості, а про передбачену договором одноразову комісію за надання кредиту.
Саме по собі встановлення такої комісії у договорі про споживчий кредит не є достатньою підставою для висновку про її неправомірність, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» допускає включення комісій до загальних витрат за споживчим кредитом. Водночас суд має перевірити, чи передбачена така комісія договором, чи визначено її розмір та порядок сплати, а також чи була вона врахована при визначенні загальних витрат за кредитом.
У цьому випадку комісія за надання кредиту у розмірі 3 352,95 грн прямо передбачена індивідуальною частиною кредитного договору, її розмір та порядок сплати визначені договором, а доказів того, що зазначена умова договору визнана недійсною або є нікчемною, суду не надано.
За таких обставин суд не вбачає правових підстав для виключення суми 3 352,95 грн з основної суми заборгованості за кредитним договором.
Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено сплату комісії за управління та обслуговування кредиту: зі зниженою ставкою 1,00 грн та стандартним (базовим) тарифом 200,00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачці нараховано 401,00 грн такої комісії, а саме: 1,00 грн 23 листопада 2025 року, 200,00 грн 23 грудня 2025 року та 200,00 грн 23 січня 2026 року.
При цьому умовами кредитного договору не визначено конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, які фактично надаються позичальнику за зазначену плату, їх змісту, обсягу та періодичності. Також матеріали справи не містять доказів фактичного надання відповідачці будь-яких окремих послуг за які справлялася зазначена комісія.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку (рахунків) щодо погашення заборгованості та іншу інформацію, передбачену законом і договором.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд звертав увагу, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за фактичне надання певних додаткових послуг, однак у разі, якщо кредитним договором не визначено конкретного переліку таких послуг та кредитодавець не довів їх фактичного надання, стягнення відповідної комісії не може вважатися обґрунтованим. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яка відповідно до закону має надаватися споживачу безоплатно, є нікчемною.
У цій справі позивач не надав доказів того, що за комісію у розмірі 401,00 грн відповідачці фактично надавалися будь-які окремі додаткові або супутні послуги, які не охоплюються самим обслуговуванням кредитної заборгованості та за які закон дозволяє встановлювати плату. Саме лише зазначення у кредитному договорі обов`язку сплачувати комісію за управління та обслуговування кредиту не свідчить про фактичне надання відповідних послуг.
При цьому позивач не довів, що зазначена комісія є платою за послуги, які фактично надавалися відповідачці та не є складовою звичайних дій кредитодавця щодо ведення кредитного зобов`язання.
За таких обставин суд дійшов висновку, що нарахування відповідачці комісії за управління та обслуговування кредиту в загальному розмірі 401,00 грн є необґрунтованим, а вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає.
Матеріалами справи підтверджується, що 23 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» укладено кредитний договір № 206068шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом 384e36e5, що відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» є належним способом підписання електронного правочину та підтверджує укладення договору у письмовій формі. До позивача правомірно перейшло право вимоги до відповідачки за зазначеним кредитним договором.
За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
Проте ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, не подала, як і жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору, а також перерахування та отримання ним кредитних коштів.
Будь-яких доказів, які б спростували зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_7 , реквізити якого були визначені самою ОСОБА_1 пункті 2.2.1. Договору, матеріали справи не містять.
Розмір процентної ставки, порядок її нарахування та строк користування кредитом прямо визначені умовами кредитного договору, з якими позичальниця погодилася шляхом його укладення в електронній формі. Наданий позивачем розрахунок процентів відповідає встановленій договором процентній ставці та строку користування кредитом, доказів їх сплати або спростування правильності розрахунку відповідачкою не надано.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту), комісію за надання кредиту та нараховані відсотки за користування позикою у повному розмірі не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість (з урахуванням сум сплати) в розмірі 22358,43 грн, що складається з: заборгованість по тілу кредиту - 22 353,00 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом - 5,43 грн.
Дана заборгованість знайшла своє підтвердження наданими письмовими доказами, зокрема самим Договором кредиту та розрахунком заборгованості, який відповідає умовам кредитного договору, а саме процентній ставці за користування кредитними коштами та у межах строку на який надавався кредит. А у задоволенні решти позовних вимог (комісії за управління та обслуговування кредиту в розмірі 401,00 грн) необхідно відмовити за безпідставністю.
З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн та судового збору в розмірі 2662,40 грн сплаченого за подання позовної заяви.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивачем ТОВ «Юніт Капітал» в особі директора Хлопкової М.С. 20 січня 2026 року укладено договір про надання правової допомоги №20/01/26-02 з адвокатським бюро «Тимошенко та Партнери». 20.04.2026 року між Позивачем ТОВ «Юніт Капітал» в особі директора Хлопкової М.С. та адвокатським бюро «Тимошенко та Партнери» було укладено додаткову угоду № 25771532779 до договору про надання правової допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026 року.
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026) адвокатське бюро «Тимошенко та партнери» надало клієнтові ТОВ «Юніт капітал» послуги, пов`язані із наданням усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду щодо відповідача ОСОБА_1 , на що витрачено 6 годин. Вартість послуг - 7 000, 00 гривень.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21). 
Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат. Суд враховує, щосправа не є складною, спір стосується одного кредитного договору, доказова база є типовою; позов розглянуто у спрощеному провадженні; представник позивача у засідання не з`являвся. Тому суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень, який є завищеним, тому суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал», підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 4000 грн, саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін.
Згідно з платіжною інструкцією № 44051 від 17.06.2026 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню (98,24%), а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням ціни позову, відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2615,54 гривень (2662,40*98,24%) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3929,60 гривень (4000*98,24%).
Керуючись ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263, 265, 285, 289 ЦПК України, 
ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1052, 1054 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, адреса: 01133, м. Київ,бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333) заборгованість за кредитним договором № 206068 від 23.10.2025 року в сумі - 22 358 (двадцять дві тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень 43 копійки, яка складається із 22353,00 грн заборгованості за основною сумою боргу, 5,43 грн заборгованості за відсотками.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути зОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, адреса: 01133, м. Київ,бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333) - судовий збір у сумі 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 54 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3929 (три тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження -бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, код ЄДРПОУ 43541163.
Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації:АДРЕСА_1 .

Суддя