ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 р. 	Справа № 520/8571/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 13.04.26 у справі № 520/8571/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» 
до  Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України , Заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління МЮ України Карпенко Вікторії Олексіївни  
третя особа:  Харківська міська рада 
про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» (далі також – позивач, ТОВ «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС») звернулось до суду з позовом до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління МЮ України Карпенко Вікторії Олексіївни (далі також – відповідачі), третя особа: Харківська міська рада, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові ХМУМЮ Карпенко Вікторії Олексіївни від 23.03.2026 про стягнення виконавчого збору в розмірі 2 895,09 грн у виконавчому провадженні № 80570650;
- зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у м. Харкові ХМУМЮ (ЄДРПОУ: 41430678) вжити всіх необхідних заходів для повернення ТОВ «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» безпідставно стягнутого виконавчого збору в сумі 2 895 грн 09 коп. на рахунок IBAN: НОМЕР_1 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК».
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» до Холодногірсько - Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління МЮ України Карпенко Вікторія Олексіївна, третя особа Харківська міська рада про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної позовної заяви віднесено до юрисдикції господарського судочинства.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції помилково застосував ч. 1 ст. 74 ЗУ “Про виконавче провадження” замість ч. 2 ст. 74 цього Закону, чим незаконно позбавив позивача права на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України та ст. 287 КАС України. Висновки суду суперечать прямим приписам закону та сталій судовій практиці Великої Палати Верховного Суду.
Відповідачі та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як убачається зі змісту позовної заяви, рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/3101/25, яке набрало законної сили 03.02.2026, з ТОВ «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» на користь Харківської міської ради стягнуто, зокрема, витрати зі сплати судового збору в розмірі 28 950,86 грн.
Позивач виконав рішення в цій частині добровільно та в повному обсязі 13 лютого 2026 року:
- платіжна інструкція № 25 від 13.02.2026 — 28 950,00 грн;
- платіжна інструкція № 27 від 13.02.2026 — 0,86 грн.
У призначенні платежів зазначено реквізити справи. Зобов`язання припинене виконанням (ст. 599 ЦК України).
20.02.2026 Господарським судом Харківської області видано судовий наказ № 922/3101/25 — через 7 днів після повного виконання.
Стягувач пред`явив указаний наказ до органу ВДВС.
23 березня 2026 року заступник начальника ВДВС Карпенко В. О. відкрила виконавче провадження № 80570650 та того ж дня прийняла постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 2 895,09 грн (10 % від суми, зазначеної у наказі). Одночасно накладено арешт на рахунки позивача.
Кошти у розмірі виконавчого збору (2 895,09 грн) примусово стягнуті з рахунків позивача.
Уважаючи протиправною постанову заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові ХМУМЮ Карпенко Вікторії Олексіївни від 23.03.2026 про стягнення виконавчого збору в розмірі 2 895,09 грн у виконавчому провадженні № 80570650, позивач звернувся до суду з указаним позовом.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, зазначивши, що в позовній заяві оскаржується рішення та дії виконавця, яке було винесено при виконанні наказу Господарського суду Харківської області, винесеного в господарському процесі. Тому судом першої інстанції зроблено висновок про те, що підвідомчість цього спору віднесено до юрисдикції господарського судочинства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.
Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, припис вуказаної статті КАС України застосовується лише у випадку, якщо інший нормативно-правовий акт не визначає інший порядок оскарження дій і бездіяльності державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби.
Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу та про стягнення основної винагороди.
Отже, постанова виконавця про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови та звернення до суду), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані ці правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що до вказаних спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови та звернення до суду), якою закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у справі № 127/9870/16-ц та у справі №2-01575/11, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц відповідно, від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі №766/10138/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073 та від 29 вересня 2020 року у справі №295/6656/14-ц, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 160/4071/20, від 31 березня 2021 року у справі № 640/18024/20, від 30 листопада 2022 у справі № 640/14282/19.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує постанову заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові ХМУМЮ Карпенко Вікторії Олексіївни від 23.03.2026 про стягнення виконавчого збору в розмірі 2 895,09 грн у виконавчому провадженні № 80570650.
Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник внаслідок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд таких спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Натомість, суд першої інстанції не врахував наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду при прийнятті оскаржуваної ухвали, неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на те, що цей спір повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Згідно з статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 520/8571/26 - скасувати.
Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІКОМ ІНВЕСТ СЕРВІС» до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Заступника начальника Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління МЮ України Карпенко Вікторії Олексіївни, третя особа: Харківська міська рада про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц