^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/33788/25
Провадження № 2-о/947/44/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2026 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
за участю секретаря – Коростій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Київська районна адміністрація Одеської міської ради Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 9), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 з 01.07.2023 по теперішній час самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що з18.03.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеса від 20.05.2024. Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично шлюбні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припинені ще з січня 2012 року, з моменту коли вони почали проживати окремо. Донька, ОСОБА_3 , з того часу постійно проживала з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 . З вересня 2023 року заявниця працевлаштувалась у Румунії, працювала у пекарні, у вересні 2024 року звільнилась, та знаходиться в пошуках гідного працевлаштування. У період проживання у Румунії донька продовжує навчання в Одеському ліцеї «Гармонія», проживає з матір`ю. Батько дитини, ОСОБА_2 , працював моряком далекого плавання, штурманом, за контрактами укладеними за кордоном. З дитиною бачився дуже рідко, а з 2023 року взагалі припинив спілкування та самоусунувся від участі у вихованні доньки, від участі в її навчанні, лікуванні та утриманні. 
Встановлення даного факту, заявниці необхідно для отримання відстрочки від мобілізації. 
Представник ОСОБА_1 – адвокат Терзі І.М. надав до суду в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, вимоги просив задовольнити.
ОСОБА_2 – до судового засідання не з`явився, повідомлявся. 
Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування – до судового засідання не зявився, надав до суду лист в якому просив проводити розгляд спав за його відсутності, розгляд справи залишив на розсуд суду.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 до судового засідання не з`явився, повідомлявся.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно приписів пункту 2 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
За змістом ст. 315, 318 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів перебування на утриманні, якщо вони мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення особистих немайнових чи майнових прав.
Судом встановлено, що з 18.03.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеса від 20.05.2024. 
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.05.2011 року, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень зроблений актовий запис за № 899.
ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 та з 26.08.2023 зняти з реєстрації, що підтверджується витягом та відповіддю Одеської територіальної громади. На даний час реєстрація заявниці та ОСОБА_3 не відома.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 має диплом штурмана далекого плавання, що підтверджується Дипломом №15359/2016/07 виданим 19.09.2016.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають посвідки на проживання в Румунії, з вересня 2023 року по вересень 2024 заявниця працювала у Румунії, у пекарні.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній спір щодо визначення місця проживання доньки, ОСОБА_3 , 2011 року народження.
Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та125 цього Кодексу.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст.14 та ч. 1 ст.15 СК України сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. ст. 150-151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст.ст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини матір`ю необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.
У цій справі, ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав, невизнаний безвісно відсутнім або померлим, тобто його права не припинені і необмежені, ані в силу закону, ані за рішенням суду.
Суд наголошує, що СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки та ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, під час судового розгляду таких доказів судом не здобуто та заявницею не надано.
Надані ОСОБА_1 докази свідчать лише про проживання дитини разом з матір`ю, що жодним чином не підтверджують факт ухилення батька від участі у вихованні дитини.
Суд звертає увагу, що діючий процесуальний закон унеможливлює ухвалення судових рішень на основі припущень, ймовірностей чи непідтверджених фактів.
Суд також звертає увагу, що заявниця просить установити факт самостійного виховання та утримання нею дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для батька дитини.
Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Доведення факту одноосібного виховання дитини матір`ю батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024р. у справі № 201/5972/22.
Таким чином, з огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини
При цьому інші доводи заявниці не спростовують висновків суду про необґрунтованість заяви та наявність підстав для відмови у її задоволенні.
Керуючись ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Київська районна адміністрація Одеської міської ради Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. 

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2026.

Суддя І. В. Огренич