ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 р.	Справа № 520/14454/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/14454/25
за позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не звільнення зі служби в поліції за рапортом від 11 лютого 2025 року та рапортом від 10 травня 2025 року ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області видати наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за рапортом від 11 лютого 2025 року та рапортом від 10 травня 2025 року, згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, на його думку, протиправно не звільнив позивача зі служби в поліції на підставі його рапортів від 11.02.2025 та 10.05.2025, а також на час звернення до суду з даним позовом не звільнив позивача відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Вказану бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною та такою, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 :
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти рішення по суті з урахуванням правових висновків, викладених у цьому судовому рішенні;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рапорт позивача від 11.02.2025 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням не був розглянутий відповідачем по суті. Зокрема, за результатами розгляду зазначеного рапорту відповідачем не було прийнято жодного рішення, яке мало б юридичні наслідки для позивача, а саме: не прийнято рішення ні про його задоволення із виданням відповідного наказу про звільнення, ні про відмову у звільненні із наведенням мотивів такої відмови. Таким чином, суд констатував наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні покладеного на нього обов`язку розглянути рапорт поліцейського та прийняти за його результатами відповідне рішення, що прямо порушує принципи належного врядування та правової визначеності. При цьому суд зазначив, що чинне законодавство, зокрема Закон України «Про Національну поліцію», не містить заборони на подання поліцейським рапорту про звільнення за власним бажанням із зазначенням бажаної дати звільнення у межах до трьох місяців, навіть за умов дії воєнного стану. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Харківській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 у справі № 520/14454/25 , ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача у судовому рішенні, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права. Наказом ГУНП в Харківській області від 02.05.2025 №1276 відносно ОСОБА_1 було призначено службове розслідування за фактом зіткнення автомобіля, яким керував позивач, з припаркованим автомобілем, під час оформлення матеріалів ДТП були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. За результатами проведеного службового розслідування відповідно наказу ГУНП в Харківській області від 30.05.2025 № 740 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а наказом ГУНП в Харківській області від 10.06.2025 № 337 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 10.06.2025. Оскільки начальником ГУНП в Харківській області за результатами проведеного службового розслідування 30.05.2025 було прийнято рішення про звільнення позивача за порушення службової дисципліни, то у відповідача були відсутні законні підстави для задоволення його рапорту про звільнення за власним бажанням після 01.06.2025. Обов?язок розгляду рапорту припинився у зв`язку з фактичним звільненням особи з лав поліції за негативними підставами. 
Крім того, у рапорті ОСОБА_1 від 11.02.2025 не зазначено конкретної дати, з якої позивач просив його звільнити зі служби в поліції. В цьому рапорті позивач лише повідомляє керівництво ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про свій намір звільнитись, однак рішення щодо остаточної дати звільнення ним ще не прийнято, оскільки позивач повідомляв про намір звільнитись після 01.06.2025. 
Відтак, судом першої інстанції створено правовий колапс: з одного боку, існує чинне рішення суду у справі № 520/16216/25, яким визнано законним звільнення позивача за скоєний дисциплінарний проступок, а з іншого – оскаржуване рішення, яке змушує відповідача переглядати питання звільнення за власним бажанням вже звільненої особи. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
22.06.2026 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що чинне законодавство України, зокрема профільний Закон № 580-VIII, не містить жодних обмежень, застережень або заборон щодо реалізації поліцейським свого конституційного права на працю та права на припинення служби за власним бажанням, у тому числі в період дії воєнного стану. ОСОБА_1 станом на 01 травня 2025 року мав 25 років вислуги в органах внутрішніх справ та Національної поліції, і з метою виходу на пенсію 11.02.2025 подав рапорт про звільнення за власним бажанням, який було зареєстровано 27.02.2025. Позивач вважає, що посилання апелянта на наказ про звільнення позивача за наслідками проведення службового розслідування не впливає на належний розгляд рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням. Крім того, зазначає, що проведення службового розслідування не є законодавчо визначеною підставою для зупинення або відмови в розгляді рапорту про звільнення за власним бажанням. Наголошує, що за результатами розгляду рапорту від 11.02.2025 відповідач взагалі не прийняв жодного юридично значимого рішення: не видав наказ про звільнення і не надав вмотивованої відмови у задоволенні рапорту у встановлені строки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та повістки про виклик у судове засідання, призначене на 22.06.2026 об 11:30, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. Протокольною ухвалою від 22.06.2026 судове засідання було відкладено на 13.07.2026 о 10:00. 
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював на посаді інспектора-чергового ЧЧСМ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, у званні капітана поліції.
11.02.2025 на ім`я начальника ХРУП №3 ГУНП в Харківській області Е. Коваленко, який є структурним підрозділом відповідача, позивач подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», де зазначив про свій намір на звільнення зі служби з 01.06.2025. Цей рапорт було зареєстровано в канцелярії 27.02.2025 за вх.№60/4566.
Після цього, позивач 10 травня 2025 року направив на ім`я начальника ГУНП в Харківській області, де просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 01.06.2025, який відповідно до трекінгу «Укрпошти» №6241800040255, відповідач отримав 12 травня 2025 року.
Наказом ГУНП в Харківській області від 30.05.2025 №740 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частин першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 2.5 ПДР України, пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 №573, до інспектора – чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 (спеціальний жетон №0083349) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Листом ГУНП в Харківській області від 31.05.2026 №36724-2025 позивача повідомлено, що за дорученням керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області розглянуто поданий ним рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», з 01.06.2025. Зазначено, що наказом ГУНП в Харківській області від 02.05.2025 №1276 стосовно ОСОБА_1 призначено проведення службового розслідування за фактом подій, які сталися 28.04.2025 за адресою: м.Харків, вул.Сумська, 25, близько 23:00. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 №507 рішення про розгляд рапорту про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням приймається виключно після наказу за результатами проведеного службового розслідування, яким буде надано оцінку діям поліцейського. Повідомлено, що відповідно до п. 1 наказу ГУНП від 30.05.2025 №740 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. У зв`язку з тим, що до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, керівництвом ГУНП в Харківській області в позитивному вирішенні питання щодо звільнення за власним бажанням, згідно поданого рапорту, відмовлено.
Наказом ГУНП в Харківській області від 10.06.2025 №337 о/с вирішено звільнити ОСОБА_1 згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо незвільнення зі служби в поліції за рапортами від 11 лютого 2025 року та від 10 травня 2025 року, позивач звернувся з позовом до суду. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію».
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За змістом пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Частинами другою і третьою статті 77 Закону № 580-VIII встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі – Положення №114), яке відповідно до пункту 1 визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством
За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Відповідно до пункту 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно з підпунктом "ж" пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (пункт 68 Положення №114).
З наведених норм слідує, що Положення № 114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 68 Положення №114 як спеціального нормативно-правового акта у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який становить три місяці.
Так, з аналізу пункту 68 Положення №114 слідує, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
У межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.
Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.02.2021 у справі №160/3607/19, від 14.01.2021 у справі №822/1093/18, від 05.02.2020 у справі №819/744/16 та від 31.01.2024 у справі №520/16737/21.
Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення. При цьому Верховний Суд дійшов висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.
Таким чином, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку, служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.
Продовжуючи апеляційний розгляд справи, колегія суддів зазначає, що позивач 11.02.2025 на ім`я начальника ХРУП №3 ГУНП в Харківській області Е. Коваленко, який є структурним підрозділом відповідача, подав рапорт, за змістом якого в порядку пункту 68 Постанови КМУ від 29.07.1991 №114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» із змінами і доповненнями, повідомив про свій намір звільнитися зі служби в Національній поліції України за п. 7 (за власним бажанням), ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» після 01.06.2025 року.
Матеріали справи не містять доказів досягнення між ОСОБА_1 та керівництвом відповідача згоди щодо дати звільнення досягнуто. Крім того, слід зазначити, що позивач у своєму рапорті не вказав поважних причин звільнення, що перешкоджають виконанню службових обов`язків відповідно до підпункту "ж" пункту 63 Положення № 114, а також не долучив жодних документів на підтвердження існування таких причин.
Разом з тим, на рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби за власним бажанням листом ГУНП в Харківській області від 31.05.2026 №36724-2025 повідомлено про відсутність підстав для позитивного вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
За таких обставин доводи позивача та висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні покладеного на нього обов`язку розглянути рапорт поліцейського та прийняти за його результатами відповідне рішення, що прямо порушує принципи належного врядування та правової визначеності, є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів враховує, що підпунктом 3 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції» визначено розглядати в разі подання поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування у зв`язку із учиненням дисциплінарного проступку (у тому числі перебування на службі в стані сп`яніння), рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням питання про його задоволення виключно після наказу за результатами проведеного службового розслідування, яким буде надано оцінку діям поліцейського.
Тобто, вказана норма визначає лише послідовність розгляду рапорту про звільнення у випадку проведення службового розслідування.
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Головним управлінням Національної поліції в Харківській області від 02.05.2025 № 1276 було призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку поліцейських Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області від 30.05.2025 №740 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, частин першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 2.5 ПДР України, пункту 1 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 №573, до інспектора – чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 (спеціальний жетон №0083349) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Отже, з урахуванням підпункту 3 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 після завершення службового розслідування та видання наказу за його результатами у відповідача виник обов`язок розглянути рапорт позивача про звільнення за власним бажанням і прийняти щодо нього відповідне рішення, що відповідачем було зроблено шляхом надання відповіді листом від 31.05.2026 №36724-2025.
При цьому, колегія суддів зазначає, що предметом заявленого спору є правомірність суб`єкта владних повноважень, ГУНП в Харківській області, щодо незвільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі поданого рапорту про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з чим суд не надає оцінки правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення, що є предметом розгляду у справі №520/16216/25.
З огляду на те, що рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби було прийнято наказом ГУНП в Харківській області від 30.05.2025 № 740 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» до настання дати, з якої позивач просив звільнити його за власним бажанням (після 01.06.2025), правові підстави для задоволення його рапорту про звільнення за власним бажанням були відсутні, що свідчить про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при здійсненні своїх повноважень діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 по справі № 520/14454/25 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 по справі №520/14454/25 скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено 14.07.2026 року