З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.07.2026 | Справа №607/8084/25 Провадження №2/607/1638/2026

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :
I. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позивач) звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (Заявою-офертою) № 118130317 від 24 серпня
2016 року (далі – Договір) у розмірі 183 973,31 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 серпня 2016 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» (далі також – Банк, первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Договором, випущено на його ім`я платіжну картку та відкрито поточний рахунок. Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами Договору, шляхом перерахування в безготівковій формі на рахунок споживчих кредитів позичальника, що підтверджується банківськими виписками.
Позивач зауважив, що 25 липня 2024 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), укладено Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги (далі – Договір
№ GL1N426202/1), відповідно до якого та у відповідності до статті 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 за Договором. Відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка залишена без виконання, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду. 
Позивач зазначив, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача за Договором становить 183 973,31 грн, з яких: 78 118,74 грн – заборгованість за основним зобов`язанням; 68 752,61 грн – заборгованість за відсотками; 37 101,96 грн – заборгованість за комісією. 
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідач – ОСОБА_1 – своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористався.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» – в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
Статтею 128 ЦПК України унормовано особливості виклику учасників справи у судове засідання судовими повістками про виклик. Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц).
Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18).
Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом установлено, що 24 серпня 2016 року ОСОБА_1 підписав Заяву (Оферту) № 118130317, адресовану Публічному акціонерному товариству «БАНК ФОРВАРД», в Інформаційному блоці якої зазначено відомості про клієнта, найменування продукту – «Кредитная карта Форвард 55 %» (CS-Visa), рахунок картки № НОМЕР_1 (а.с. 8, 9).
Відповідно до пункту 1.1 Розділу 1 Заяви, ОСОБА_1 пропонує (робить оферту) Банку укласти договір про надання та використання платіжної картки, за яким Банк випускає на його ім`я платіжну картку, найменування та дизайн якої вказані в Інформаційному блоці. Відповідно до пункту 1.2 Розділу 1 Заяви, Банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок (валюта рахунку – гривня), який використовується в рамках договору про картку, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку (рахунок картки). Відповідно до пункту 1.3 Розділу 1 Заяви, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, Банку надається право встановити клієнту ліміт, у межах якого клієнт має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з карткою, здійснюючи у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування рахунку картки. Пунктом 1.4.2
Розділу 1 Заяви передбачено, що акцептом оферти клієнта про укладення договору про картку є дії Банку по відкриттю клієнту рахунку картки.
Відповідно до пункту 3.1 Розділу 3 Заяви, ОСОБА_1 також пропонує (робить оферту) Банку укласти кредитний договір, за яким Банк відкриває позичальнику поточний рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 3.2 Розділу 3 Заяви, розмір бажаного кредиту зазначається клієнтом у відповідному розпорядженні та не може бути меншим 1 000,00 грн та не більше 19 999,00 грн, з процентною ставкою та з щомісячною комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі, визначеному діючими тарифами Банку на дату відправлення розпорядження клієнта, на строк від 6 до 36 місяців. Відповідно до пункту 3.11.2 Розділу 3 Заяви, прийняттям (акцептом) Банком пропозиції клієнта про укладення кредитного договору є дії Банку по зарахуванню кредитних коштів на рахунок та їх подальшого списання/безготівкового перерахування з рахунку згідно з дорученнями клієнта.
Згідно з Довідкою про умови кредитування ПАТ «БАНК ФОРВАРД» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитная карта Форвард 55%» (CS-Visa), формою кредитування є відновлювана кредитна лінія, мета кредиту – споживчі потреби, кредит надається без забезпечення, процентна ставка є фіксованою (а.с. 11).
Судом також установлено, що ОСОБА_1 підписано заяву про відкриття поточного рахунку в ПАТ «БАНК ФОРВАРД» та картку із зразками підписів, згідно з якими ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 13).
Судом досліджено виписку по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням Договору. Наведена виписка з особового (карткового) рахунку відповідача підтверджує факт фактичного користування відповідачем наданим Банком кредитним лімітом протягом строку дії Договору (а.с. 18 – 67).
Згідно з Розрахунком заборгованості за Договором, складеним відповідно до умов Договору та даних карткового рахунку відповідача, заборгованість ОСОБА_1 за Договором становить 183 973,31 грн, з яких: 78 118,74 грн – заборгованість за основним зобов`язанням; 68 752,61 грн – заборгованість за відсотками; 37 101,96 грн – заборгованість за комісією за розрахунково-касове обслуговування (а.с. 14 – 17).
25 липня 2024 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір № GL1N426202/1 (а.с. 70 – 75). Відповідно до пункту 1 Договору № GL1N426202/1, керуючись статтями 6, 512, 627 ЦК України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за результатами відкритих торгів (аукціону) Банк відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні Банку права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників, що є додатком № 1 до Договору відступлення, за кредитними договорами, з урахуванням усіх змін і доповнень до них. 
Згідно з Витягом з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток № 1 до Договору відступлення) станом
на 25 липня 2024 року, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором, а саме: залишок за основним зобов`язанням – 78 118,74 грн; залишок процентів – 68 752,61 грн; залишок комісії – 37 101,96 грн; загальний залишок заборгованості – 183 973,31 грн (а.с. 76).
15 квітня 2025 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою
(вих. № 23721398) про погашення кредитної заборгованості за Договором, яка станом на час розгляду справи залишена відповідачем без виконання (а.с. 79). Доказів погашення заборгованості за Договором, повністю або частково, матеріали справи не містять.
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 ЦК України).
Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України).
За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша); правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга).
Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти договір (оферта) має виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, та містити істотні умови договору (частина перша статті 641 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована оферта, про прийняття нею пропозиції в цілому є акцептом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина перша статті 640 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом установлено, що 24 серпня 2016 року ОСОБА_1 власноруч підписав на Заяву (Оферту) № 118130317 чим висловив пропозицію Банку укласти договір про надання та використання платіжної картки та кредитний договір на умовах, викладених у цій заяві. Банк прийняв (акцептував) зазначену пропозицію шляхом відкриття відповідачу поточного рахунку, рахунку картки та подальшого фактичного кредитування рахунку картки в межах встановленого ліміту, що підтверджується дослідженою судом випискою по картковому рахунку відповідача. 
2.2. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)» (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня
2022 року № 6-р(II)/2022).
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
2.3. Позивач на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів послався на банківську виписку за картковим рахунком, яку суд вважає належним доказом для підтвердження надання коштів. Так, виписка мiстить численні, послідовні у часі записи операцій з видачі кредитних коштів (зняття готівки, оплата товарів та послуг з використанням картки в межах наданого кредитного ліміту) та операцій часткового погашення заборгованості, здійснених протягом усього строку дії Договору, що додатково підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. 
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт видачі Банком відповідачу кредитних коштів у порядку та на умовах, визначених Договором.
2.4. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа № 910/1755/19) зазначено, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
У постанові від 18 жовтня 2023 року (справа № 905/306/17) Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року (справа № 753/20537/18), від 21 липня 2021 року (справа № 334/6972/17), від 27 вересня
2021 року (справа № 5026/886/2012).
Судом установлено, що 25 липня 2024 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір № GL1N426202/1, відповідно до якого позивач набув права вимоги, зокрема, за Договором, укладеним з відповідачем, що підтверджує витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються (Додаток № 1 до Договору № GL1N426202/1), в якому зазначені відомості про відповідача (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків), номер та дату Договору, а також розмір заборгованості за його складовими.
За таких обставин суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на законних підставах набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором.
2.5. Водночас, вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 37 101,96 грн, суд зазначає таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (далі – Закон № 1734). У зв`язку з набранням чинності Законом № 1734 текст статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII було викладено в новій редакції, за якою цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734. Водночас приписи частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 1734 загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 8 Закону № 1734 до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.
Тож наведені приписи Закону № 1734 не позбавляють кредитодавця права встановлювати у кредитних договорах комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону № 1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними; договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року (справа № 204/224/21) сформульовано висновок, відповідно до якого якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734.
Суд бере до уваги наведений правовий висновок Верховного Суду та зазначає, що пункт 3.2 Розділу 3 Заяви (Оферти) № 118130317, яким передбачено стягнення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, не визначає конкретного розміру та переліку додаткових чи супутніх послуг, за надання яких вона стягується, обмежуючись посиланням на розмір, що «визначений діючими тарифами Банку». Матеріали справи не містять конкретного деталізованого переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, які б обґрунтовували право кредитора на отримання зазначеної плати. Суд констатує, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Як вказано у частинах першій та третій статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин суд констатує, що вимога про стягнення з відповідача комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 37 101,96 грн, на думку суду, є необґрунтованою.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач своїх зобов`язань за Договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є загалом підставовими та підлягають частковому задоволенню. Відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти на загальну суму 146 871,35 грн, з яких: 78 118,74 грн – заборгованість за тілом кредиту; 68 752,61 грн – заборгованість за відсотками, водночас суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 37 101,96 грн.
3.2. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ті самі правила розподілу судових витрат застосовуються і до витрат сторони на професійну правничу допомогу.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6880 від 11 квітня 2025 року (а.с. 7). Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на суму 146 871,35 грн, що становить 79,83 % від заявленої ціни позову (183 973,31 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 933,87 грн
(146 871,35 х 2 422,40 : 183 973,31).
3.3. Щодо витрат на правничу допомогу суд зауважує нижченаведене. 
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною четвертою цієї статті ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа № 751/3840/15-ц) вказано, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини витрати можуть бути компенсовані лише за умови, що вони були фактично понесені, є необхідними та розумними за обсягом (пункт 79 справи «Ніколова проти Болгарії» від 25 березня 1999 року, заява № 31195/96).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн позивачем надано Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року, укладеного з АО «Апологет», детальний опис наданих послуг, рахунок на оплату від 28 березня 2025 року, ордер на надання правничої допомоги № 1266140 від 01 березня 2024 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29 вересня 2012 року (а.с. 31 – 37). 
Оцінюючи заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує складність справи, яка є справою з незначним ступенем фактичної та юридичної складності (стандартний спір про стягнення заборгованості за кредитним договором за участю фінансової установи, яка на професійній основі здійснює діяльність з управління простроченою заборгованістю), обсяг фактично наданих послуг та часу, витраченого на підготовку позовної заяви, а також те, що заявлений розмір витрат не є явно надмірним. Стороною відповідача не заявлено заперечень у частині необґрунтованості заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.
За таких обставин суд визнає заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн реальними, обґрунтованими та пропорційними складності справи.
Водночас, оскільки позовні вимоги задоволено частково (79,83 % від ціни позову), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 5 588,31 грн (146 871,35 х 7 000,00 : 183 973,31).
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76 – 78, 133, 137, 141, 223, 244, 247, 258 – 268,
273 – 274, 280 – 289, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 118130317 від 24 серпня 2016 року в розмірі 146 871 (сто сорок шість тисяч вісімсот сімдесят одну) гривню 35 копійок, з яких: 78 118,74 грн – заборгованість за основним зобов`язанням; 68 752,61 грн – заборгованість за відсотками. 
3. У задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 37 101,96 грн – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 933 (одна тисяча девятсот тридцять три) гривні 87 копійок. 
5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 588 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 31 копійку. 
6. Копію заочного рішення суду надіслати відповідачу.
7. Відповідач має право подати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
8. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
9. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
10. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. У такому випадку строк на апеляційне оскарження починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
11. Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
12. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 липня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя | Т. І. Якімець