Справа № 288/1001/26 
Провадження № 2/288/918/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року селище Попільня 
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді - Рудник М. І., 
з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі- відповідач) про поділ майна, що є у спільній частковій власності, в якому вказує, що вона являється власницею 36/100 ідеальної частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вищевказаний будинок посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 15 травня 2026 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області.
Належне позивачці право власності на частку в будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.06.2026 року.
Співвласниками інших 64/100 частки житлового будинку по 32/100 часток за кожною є відповідачка ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 померла, єдиним спадкоємцем після її смерті є відповідачка ОСОБА_2 , однак на даний час право власності на належну померлій 32/100 частки не оформила. Таким чином фактично є два співвласника житлового будинку.
Згідно з ч. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Тому з метою вільного володіння, користування та розпорядження належною позивачу 36/100 часткою житлового будинку, виникла потреба у її виділенні в натурі.
Однак, не оформлення, на даний час, за відповідачкою право власності на 32/100 частки житлового будинку, а також наявна відомість в реєстрі речових прав про накладений арешт та заборону на вказаний житловий будинок, є перешкодою для укладання договору про поділ майна.
Незважаючи на те, що житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, він фактично поділений на дві окремі блоковані частини, з окремими входами до них, що підтверджується також і технічним паспортом на житловий будинок.
Згідно даного технічного паспорта житловий будинок розділений на дві окремі блоковані квартири, які мають приміщення 1-1 , 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 та 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9 тобто наявна різна нумерація розділених частин будинку. З плану будинку вбачається, що частини будинку з різною нумерацією розділені між собою на квартири та спільного проходу не мають. Також розділений і вхід на територію домогосподарства парканом, що позначений на схематичному плані «N3».
Саме частина будинку з номерами 1-1 , 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 також сарай «Б», погріб «В», сарай «Г», прибудова «г», убиральня «Є», належить позивачу, знаходиться у її фактичному користуванні. В той час як у користуванні та володінні відповідачки перебуває інша частина будинку, а також сарай «Д», прибудова «а2». 
Відповідачка не бажає укладати договір про поділ житлового будинку, тобто домовленості між співвласниками не існує, що також є перешкодою у виділенні своєї частки.
За вказаних обставин позивач має право на виділення у власність своєї частки з житлового будинку, шляхом його поділу між двома співвласниками.
На підставі вищевикладеного, позивач просить здійснити поділ житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , при цьому: виділити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в натурі блоковану частину житлового будинку, яка складається з приміщень 1-1 , 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, а також сарай «Б», погріб «В», сарай «Г», прибудова «г», убиральня «Є», що відповідає 36/100 часток будинку; виділити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в натурі блоковану частину житлового будинку, яка складається з приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, також сарай «Д», прибудова «а2»; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок. 
Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, судові витрати віднести на її рахунок.
Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнала і не заперечує щодо їх задоволення.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Виходячи з наведеного, рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, дійшов до наступного висновку.
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2026 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 36/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 ./а.с.6/
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, сформованого 15 травня 2025 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, актуальна інформація про речове право, а саме: право власності на 36/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 . Вид спільної власності: спільна часткова. /а.с. 6 на звороті/
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 10 червня 2026 року, актуальна інформація про об`єкт речових прав та про речове право, а саме: тип об`єкта: житловий будинок садибного типу, адреса: АДРЕСА_1 , тип речового права: право власності, розмір частки: по 32/100, вид власності: приватна, власники:  ОСОБА_4 та  ОСОБА_2 . /а.с. 7-8/
Згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 27 березня 2019 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 89. /а.с. 13/
Відповідно до довідки від 25 лютого 2025 року приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області, після смерті ОСОБА_4 , яка проживала і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу. Спадкоємцем, яка прийняла спадщину після її смерті є ОСОБА_2 . /а.с.14/
Згідно до висновку про вартість об?єкту оцінки виданого ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ ІНДАСТРІ» від 24 червня 2026 року, оціночна (ринкова) вартість об?єкту оцінки житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 – становить 251400 гривень, в тому числі вартість 36/100 ідеальних часток житлового будинку та господарських будівель складає 90504 гривень. /а.с.15/
Згідно до Технічного паспорту будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 15 січня 2025 року ФОП ОСОБА_6 , замовником технічної інвентаризації на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вказана ОСОБА_5 . В даному паспорті міститься схема розташування будівель і споруд, план будинку садибного типу літера «А». /а.с. 9-12/
Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить поділити житловий будинок, який належить їй на праві спільної часткової власності, виділивши їй частину будинку, яка перебуває у її користуванні, так як будинок розділений на дві квартири, спільного проходу не мають, вказана частина є відокремленою та фактично розділена на дві окремі блоковані частини, а можливість добровільного розподілу будинку між співвласниками відсутня, так як власник іншої частини будинку право власності на вказану частку не зареєструвала. 
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Стаття 328 ЦК України вказує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Позивач позбавлена можливості добровільно розділити майно з іншим співвласником спільного майна та виділити у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статтями 364, 367 ЦК України, а тому позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, на виділення у власність своєї частки з житлового будинку, шляхом його поділу між двома співвласниками.
Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України).
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі.
У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).
Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.
Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
Позивач має право на виділ в натурі їй частки із майна, співвласником якого вона являється, нею надано докази на підтвердження існування технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна в розмірі, що відповідає розміру її частки, так як будинок розділений, а частина позивача є відокремленою і фактично перебуває у її користуванні.
Згідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки вищезазначеним поділом житлового будинку будуть реалізовані відповідні права позивача, як співвласника.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивач просила судові витрати віднести на її рахунок, тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.
Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»; статтями 15, 16, 183, 316, 317, 319, 328, 355, 356, 358, 361, 364, 367, 368, 372, 392 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності – задовольнити.
Поділити житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 :
виділивши в натурі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , блоковану частину житлового будинку, яка складається з приміщень 1-1 , 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, а також сарай «Б», погріб «В», сарай «Г», прибудова «г», убиральня «Є», що відповідає 36/100 часток будинку;
виділивши в натурі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , блоковану частину житлового будинку, яка складається з приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, також сарай «Д», прибудова «а2»;
припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського
районного суду М. І. Рудник