ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №560/18695/24
адміністративне провадження № К/990/41062/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Хмельницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 10.09.2025 (головуючий суддя - Кузьмишин В.М., судді: Сапальова Т.В., Сушко О.О.) у справі №560/18695/24.

встановив:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС у Хмельницькій області) від 04.12.2024 № 0/30258/2407 та № 0/30259/2407.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.03.2025 в позові відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду 10.09.2025 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

ГУ ДПС у Хмельницькій області звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 10.09.2025 та залишити в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.03.2025.

Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами (судом) норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У доводах касаційної скарги відповідач обґрунтовуючи правомірність застосування штрафу порушення вимог підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пункту 1 розділу III, пункт 4 розділу IV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, зазначає, що незалежно від того чи є фізична особа суб`єктом господарювання чи ні, і на якій системі оподаткування перебуває фізична особа-підприємець, позивач при нарахуванні (виплаті) доходу фізичним особам зобов`язаний відображати інформацію щодо такого доходу у податковому розрахунку за формою 4-ДФ. 

Щодо іншого порушення зазначає, що норма Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не передбачає застосування до платників відповідальності, що діяла у період вчинення правопорушення. В даному випадку факт непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій встановлено під час документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (акт перевірки № 22335/22-01-24-06/ НОМЕР_1 від 11.10.2024 року) то відповідно застосовано штрафні санкції встановлені статтею 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу контролюючого органу просить залишити без задоволення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, 11.02.2002 ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Як платник податків та обов`язкових платежів перебувала на обліку у Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області.
За період з 01.01.2018 по 31.10.2023 позивач, обравши спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, здійснювала діяльність із застосуванням ставки єдиного податку 13%, встановленого для сплати єдиного податку платникам єдиного податку 2-ї групи, використовувала працю найманих працівників.
31.10.2023 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проведено реєстраційну дію про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за власним рішенням позивача, вчинено запис за № 2006610060005000278.
ГУ ДПС у Хмельницькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.10.2023 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.10.2023. 
За результатами перевірки складено акт перевірки від 11.10.2024 № 22335/22-01-24-06/ НОМЕР_1 , в якому відображено висновки про порушення Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
За наслідками перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийняті:
податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 № 0/30258/2407, яким за порушення підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пункту 1 розділу III, пункт 4 розділу IV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, а саме: ФОП ОСОБА_1 не відображено в додатку 4-ДФ Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період з 1 кв. 2021 року по 4 кв. 2023 року, нарахування та виплату фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) доходу від здійснення підприємницької діяльності, а саме: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна згідно з договором оренди на загальну суму 10200,00 грн, за 157 ознакою доходів, на підставі підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пункту 119.1 статті 119 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції (штрафи) у сумі 1020 грн;
податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 № 0/30259/2407, яким за порушення вимог пункту 1 статті 3 розділу II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, а саме: ФОП ОСОБА_1 через реєстратор розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом України № 265/95-ВР, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок за період 2019-2021 роки не проведені розрахункові операції при продажу виробів медичного призначення та лікарських засобів в торгівлі на загальну суму 2289082,57 грн, (згідно з наданою до перевірки банківською випискою за 2019 рік по рахунку НОМЕР_3 вперше ФОП ОСОБА_1 отримала дохід 03.01.2019 в сумі 960,30 грн), на підставі підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 119 Податкового кодексу України і частини 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 3433143,71 грн.
Згідно із додатком до акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 22335/22-01-24-06/ НОМЕР_1 від 11.10.2024 «Розрахунок податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих сум податків, зборів (обов`язкових платежів) за порушення податкового та іншого законодавства за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 3433143,71 грн, у тому числі:
податковий період 03.01.2019 (вперше) - у сумі 960,30 грн, в розмірі 100% за відхилення в сумі 960,30 грн,
податковий період 03.01.2019 - 31.12.2019 - в сумі 1476004,05 грн, в розмірі 150% за відхилення в сумі 984002,70 грн, (дані платника - 0,00 грн,-дані перевірки-3764155 грн)
податковий період 01.01.2020 - 31.12.2020 - в сумі 1459674,00 грн, в розмірі 150% за відхилення в сумі 973116,00 грн, (дані платника - 0,00 грн, - дані перевірки - 973116,00 грн);
податковий період 01.01.2021 - 31.12.2021 - в сумі 496505,36 грн, в розмірі 150% за відхилення в сумі 331003,57 грн, (дані платника - 3433151,43 грн, - дані перевірки-3764155 грн).
Надаючи оцінку обставинам у справі, Верховний Суд виходить з наступного.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 14.08.2017 ФОП ОСОБА_1 , подала повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП та вказала місце здійснення діяльності: аптека «Ваше здоров`я» за адресою АДРЕСА_1 та аптечний пункт за адресою АДРЕСА_2 . Дані приміщення використовувалися згідно договорів оренди: договір оренди частини приміщення за адресою АДРЕСА_3 , укладений з Летичівською ЦРЛ та договір оренди приміщення за адресою АДРЕСА_4 , укладений з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОК ПП НОМЕР_2 ).
Перевіркою дотримання обов`язків щодо подання Податкового розрахунку сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків-фізичних осіб і сум утриманого з них податку, встановлено не відображення в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року, нарахування та виплату фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (РНОК ПП НОМЕР_2 ) доходу від здійснення підприємницької діяльності, а саме: надання в оренду і експлуатацію власного орендованого майна згідно договору оренди на загальну суму 10200 грн., за 157 ознакою доходів.
Приймаючи рішення про відмову в позові щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 04.12.2024 № 0/30258/2407, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець відповідно до підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України вважається податковим агентом відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , оскільки 19.05.2010 вона в якості наймача уклала із ОСОБА_2 , яка згідно договору є наймодавцем, договір найму нежитлового приміщення. Оскільки позивач в зв`язку із укладенням договору найму із фізичною особою-підприємцем, за яким отримала в строкове платне користування будівлю нежилого приміщення аптеки, що знаходиться в АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 ), набула статусу податкового агента, у неї виник обов`язок подавати у строки, встановлені Податковим кодексом України для податкового місяця, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків-фізичної особи ОСОБА_2 , і сум утриманого з них податку.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в цій частині суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
За приписами підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар. 
Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Пунктом 177.8 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Вирішуючи спір в цій частині суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що для застосування підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України необхідно, щоб орендодавцем виступала фізична особа платник податку ПДФО. За обставинами справи встановлено, що орендодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 , а не фізична особа, що вказує на неправильне тлумачення судом першої інстанції підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а відтак про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 04.12.2024 № 0/30258/2407.
Судами також встановлено, що за період, що підлягав перевірці, ФОП ОСОБА_1 , здійснювала господарську діяльність в аптеках за адресою АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .
31.03.2021 ФОП ОСОБА_1 , зареєструвала РРО (фіскальний номер 4000083794) за адресою: АДРЕСА_1 .
02.04.2021 ФОП ОСОБА_1 , зареєструвала РРО (фіскальний номер 4000084517) за адресою: АДРЕСА_2 .
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , не провела розрахункові операції при продажу виробів медичного призначення та лікарських засобів з торгівлі на загальну суму 2289082,57 грн., в тому числі у 2019 році на суму 989783 грн., (згідно наданої до перевірки банківської виписки за 2019 рік по рахунку НОМЕР_4 , вперше ФОП ОСОБА_1 , отримала дохід 03.01.2019 в сумі 960,30 грн.), у 2020 році на суму 973116 грн., у 2021 році на суму 331003,57 грн.
Згідно наданих на перевірку Книг обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої групи які не є платниками податку на додану вартість), ФОП ОСОБА_1 , отримала дохід за 2019 рік в сумі 984963 грн., за 2020 рік в сумі 996076 грн., за 2021 рік в сумі 3764155 грн.
Дані суми відображені як отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , у поданих нею деклараціях платника єдиного податку за відповідні періоди.
За наслідками проведеної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 1 статті 3 розділу II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, а саме: ФОП ОСОБА_1 , через реєстратор розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом України № 265/95-ВР із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, за період 2019-2021 роки не проведені розрахункові операції при продажу виробів медичного призначення та лікарських засобів в торгівлі на загальну суму 2289082,57 грн., та на підставі частини 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 3433143,71 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 04.12.2024 № 0/30259/2407.
Суд першої інстанції надаючи оцінку вказаному порушенню виходив з того, що починаючи з 01.01.2019 позивач як фізична особа-підприємець яка в період з 01.01.2018 по 31.10.2023 здійснювала господарську діяльність із продажу виробів медичного призначення в аптеках за адресою АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , зобов`язана була проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.
Суд дійшов висновку висновок про те, що контролюючий орган правомірно встановив порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо обов`язкового застосування реєстратори розрахункових операцій, починаючи із 01.01.2019.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент факту непроведення розрахункових операцій за період з 03.01.2019 до 31.07.2020 діяла редакція Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що передбачала застосування фінансової санкції, відповідно до пункту статті 17 даного Закону, у розмірі 1 грн. (за порушення вчинене вперше) і 100 відсотків за кожне наступне вчинене порушення, а за період з 01.08.2020 по 31.12.2021 редакція п. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР, яка передбачала застосування фінансової санкції 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше та 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення, тому застосування до позивача штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення за даний період, у розмірі 100 % за перше порушення від 03.01.2019 та 150 % за кожне наступне, є протиправним.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР).

Дія цього Закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно із пунктами 1, 3 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

-проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

-застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції станом на момент винесення податкового повідомлення-рішення) встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Порушення, які відображено контролюючим органом, охоплюються часовим проміжком з 03.01.2019 по 31.12.2021.

В редакції станом з 01.01.2017 та по 31.07.2020 пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР передбачав застосування фінансових санкцій за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки, серед іншого, факту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

- вчинене вперше - 1 гривня;

- за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

01.08.2020 набрав чинності пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, згідно з яким за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції, серед іншого, у разі встановлення в ході перевірки факту непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, або невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

При цьому, з 01.08.2020 діяв п.11 «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР, згідно яких, тимчасово, до 1 січня 2021 року, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах: 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Законом №1017-IX від 01.12.2020р., який набрав чинності 10.12.2020, в абзаці першому пункту 11 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №265/95-ВР слова і цифри «до 1 січня 2021 року» замінено словами і цифрами «до 1 січня 2022 року».

Таким чином, в період фінансово-господарської діяльності позивача, при здійсненні якої встановлені порушення, за які застосовані штрафні санкції:

з 03.01.2019 по 31.07.2020 - розмір фінансової санкції згідно з пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР визначався (обчислювався) з кількості разів допущених порушень протягом певного періоду часу - протягом календарного року та складав 1 грн. за вчинене порушення вперше, 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг) - за кожне наступне вчинене порушення;

з 01.08.2020 по 31.12.2021, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР з урахуванням пункту 11 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №265/95-ВР, застосовуються в таких розмірах: 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Оскільки на момент факту не проведення розрахункових операцій за період з 03.01.2019 до 31.07.2020 діяла редакція Закону №265/95-ВР, що передбачала застосування фінансової санкції, відповідно до пункту 1 статті 17 даного Закону, у розмірі 1 грн. (за порушення вчинене вперше) і 100 відсотків за кожне наступне вчинене порушення, а за період з 01.08.2020 по 31.12.2021 редакція пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, яка передбачала застосування фінансової санкції 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше та 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що застосування до позивача штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення за даний період, у розмірі 100 % за перше порушення від 03.01.2019 та 150 % за кожне наступне, є протиправним.

При цьому судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано, що податковим органом у розрахунку не вказані суми операцій, які враховуються для штрафних санкції за певні періоди, то їх перерахування за періоди дії різних редакцій статті 17 Закону №265/95-ВР, тобто з 03.01.2019 по 31.07.2020 та з 01.08.2020 по 31.12.2021 не вбачається можливим.

Відтак суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 04.12.2024 № 0/30259/2407 повністю.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позову є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин у справі.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 10.09.2025 у справі №560/18695/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова