Справа № 209/1537/26
Провадження № 2/209/1759/26

РІШЕННЯ
Іменем України

09 липня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шендрика К.Л.,
за участі секретаря Драгунцевої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить: визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 47/100 частки земельної ділянки кадастровий номер 1210400000:01:001:0176, площею 0,0822 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ; судові витрати покласти на неї.
На обґрунтування позову зазначено, що 02 серпня 2007 року вона за договором купівлі-продажу частини житлового будинку стала власником 53/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 вересня 2008 року № 474-26/V земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0822 га була передана у її приватну власність ОСОБА_1 в частині (53/100), державний акт серія ЯЖ № 904686 від 23 березня 2009 року, цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:01:001:0176. ОСОБА_2 вказана у державному акті серії ЯЖ № 904686 від 23 березня 2009 року співвласником земельної ділянки в частині 47/100. 03 квітня 2020 року на підставі заяви № 431 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від її імені заведено спадкову справу № 184/2020 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Будь-які інші заяви про прийняття та/або відмову від спадщини до спадкової справи № 18472020 не надходили. 14 вересня 2020 року державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахова О.С. видала їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 47/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заповіту, посвідченого Другою кам`янською державною нотаріальною конторою, Дніпропетровської області, 06 грудня 2019 року за реєстровим № 2-1220. Спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , 1929 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вона. 01 листопада 2025 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської обл. Астаховою О.С. їй видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що спадкове майно складається з 47/100 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У постанові про відмову від 01 листопада 2025 року нотаріусом зазначено, що листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській обл. 19 вересня 2025 року за вих. № 1114/309-25 повідомлено, що згідно даних Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 31 грудня 2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 не видавався. Також зазначено, що вчинити нотаріальну дію, а саме, видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначену частку земельної ділянки є неможливим через відсутність документів, які підтверджують право власності за померлою. Відповідно до Витягу № НВ-9958011932026 від 21 березня 2026 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 1210400000:01:001:0176, площею 0,0822 га місце розташування: АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка пройшла державну реєстрацію 23 березня 2009 року та згідно даних Державного земельного кадастру власником 53/100 частки є ОСОБА_1 та власником 47/100 частки є ОСОБА_2 . Листом від 11 березня 2026 року № 08-07/349 департаменту земельних відносин, комунальної власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради повідомлено, що земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0822 га сформована, їй присвоєно кадастровий номер 1210400000:01:001:0176, а також на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 вересня 2008 року № 474-26/V вона передана у приватну власність. Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України сформованою є земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер та відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру України. У разі якщо земельна ділянка сформована та її межі визначені у Державному земельному кадастрі, розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки не вимагається. Також, листом від 11 березня 2026 року № 08-07/349 департаменту повідомлено, що зазначена земельна ділянка вже передана у приватну власність, у зв`язку з чим питання повторної передачі земельної ділянки органом місцевого самоврядування не розглядається.
Ухвалою від 24 березня 2026 року було прийнято вищезазначений позов, призначено цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та було призначене підготовче судове засідання у справі, а також витребувано із Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкову справу № 184/2020, заведену після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
18 травня 2026 року представниця відповідача Богата М.М. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника КМР.
25 травня 2026 року з Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшли витребувані докази.
16 червня 2026 року було закрито підготовче провадження у справі.
Представниця позивачки ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити.
Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків:
Судом встановлено, що позивачка 02 серпня 2007 року придбала 53/100 частини у справі спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 578 кв.м, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного між позивачкою та ОСОБА_4 і посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1887 (а.с. 9).
28 вересня 2007 року за позивачкою було зареєстроване право власності на 53/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 16093394 від 28 вересня 2007 року (а.с. 10).
На підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 вересня 2008 року № 474-26/V земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0822 га була передана позивачці у приватну власність в частині (53/100), цільове призначення - Для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:01:001:0176. Співвласником вказаної земельної ділянки в частині (47/100) зазначена ОСОБА_2 , що підтверджується державним актом серії ЯЖ № 904686 від 23 березня 2009 року (а.с. 11).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9958011932026 від 21 березня 2026 року (а.с. 15-20), земельна ділянка з кадастровим номером 1210400000:01:001:0176, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0822 га, належить на праві власності позивачці в частині 53/100 та ОСОБА_2 в частині 47/100.
Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 не видавався, що підтверджується листом Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУД у Дніпропетровській обл. (а.с. 22).
Виходячи з зазначеного вище, ОСОБА_2 за життя фактично набула право власності на 47/100 часток земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером 1210400000:01:001:0176, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0822 га на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 вересня 2008 року № 474-26/V, але з невідомих причин не отримала документ, що посвідчує її право - Державний акт на право власності на земельну ділянку.
06 грудня 2019 року ОСОБА_2 був складений заповіт (а.с. 47), за яким остання все своє майно, де б воно не було, та з чого б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла позивачці.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 45).
Після смерті ОСОБА_2 позивачка набула право власності на спадкове майно, а саме 47/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224708522 від 19 вересня 2020 року, копією спадкової справи № 184/2020 (а.с. 12, 13, 40-62).
Позивачці 01 листопада 2025 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на спадкове майно, що складається з 47/100 часток земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 не видавався, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 14).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України,право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України,заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як встановлено в ч. 1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно зістаттею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
При системному тлумаченні положень ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2021 року у справі № 341/363/16 зазначив, що аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що такі норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.
Про загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди) неодноразово наголошувалось у судовій практиці, зокрема Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала такий висновок у постановах від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17.
Крім цього, як зазначено у частинах 1-3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 16 березня 2020 року у справі № 675/2372/16-ц надала висновок щодо правильного застосування положень ч.ч. 2, 3 ст. 1225 Цивільного кодексу України, зміст якого полягає в тому, що земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була надана спадкодавцю у власність у межах нормативів, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі й споруди, переходить у власність спадкоємців за заповітом, якщо у заповіті спадкодавцем висловлена воля лише відносно житлового будинку, інших будівель та споруд.
Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель, а також те, що позивачкане має можливості у позасудовому порядку оформити право власності на 47/100 часток земельноїділянки зкадастровимномером1210400000:01:001:0176, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належним способом захисту її прав та інтересів є визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування.
Оцінивши докази у справі, приймаючи до уваги, що позивачкає спадкоємицеюмайна згідно заповіту, до неї правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), інші особи не претендують на спадок, а також, що визнання права власності за позивачкоюна спадкове майно не порушує прав та інтересів інших осіб, у неїіснують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд –

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Кам`янської міської ради (ЄДРПОУ 24604168, юридична адреса: 51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, м-н Петра Калнишевського, 2) про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 47/100 часток земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:01:001:0176, площею 0,0822 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик