Справа № 442/8163/25 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/227/26 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді Ванівський О.М. та Бойко С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представниці ОСОБА_2 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_2 , в якому просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1120-4465 від 01.12.2022 у розмірі 48 000 грн. та судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.12.2022 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1120-4465 (в подальшому – «Кредитний договір»), згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 9 600 грн зі строком кредитування на 300 календарних днів та встановленою процентною ставкою. ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» (через партнера AT КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок вказаний нею в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою AT КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на карту отримувача (відповідачки), чим виконав свої зобов`язання Кредитним договором в повному обсязі. Однак, відповідачка, порушила взяті на себе зобов`язання та не повернула кредитні кошти позивачу, а також не виконав у повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем і станом на 10.09.2025 року загальний розмір її заборгованості складає 95 136 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 9 600 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 85 536 гривень. Разом з тим кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме: часткове списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у сумі 47 136 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 48 000 гривень. Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з позичальника (відповідачки) 9 600 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 38 400 гривень простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що разом становить 48 000 гривень (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором №1120-4465 від 01.12.2022 в розмірі 48 000 гривень та 2 422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору(а.с. 94-97).

Дане рішення оскаржила представниця відповідачки.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, що суд першої інстанції проігнорував загальні доводи відповідачки про те, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження ключових обставин, а саме:
- підписання відповідачкою кредитного договору;
- ознайомлення відповідачки з його умовами;
- наявності у позивача ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг;
- факту перерахування та отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 9 600 грн. 
Також просить суд, що у випадку, коли «суд, не поділяючи позиції відповідачки щодо відсутності укладеного договору, дійде іншого правового висновку, визнати розмір процентів, заявлений позивачем до стягнення, несправедливим, та таким, що суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», принципам добросовісності, розумності та пропорційності» та «зменшити розмір процентів за кредитом до розміру основної суми зобов`язання (тіла кредиту) відповідно до вимог законодавства про захист прав споживачів та з урахуванням усталеної судової практики Верховного Суду та правових позицій Конституційного Суду України» (а.с. 75-73).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 січня 2026 року було відкрито апеляційне провадження за згаданою вище апеляційною скаргою представниці відповідачки (отримана відповідачкою та її представницею 27 та 28.01.2026 року; а.с. 93, 98), ухвалено апеляційний розгляд справи у відповідності до статей 274, 368 та 369 ЦПК України здійснювати без повідомлення учасників справи та запропоновано позивачу протягом п`ятнадцяти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу (а.с. 91-92).

17 лютого 2026 року позивач подав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу представниці відповідачки залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Клопотань про апеляційний розгляд справи з повідомленням сторін від останніх до суду не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За змістом статті 178 ЦПК України, усі свої заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Як вбачається з Відзиву на позовну заяву, у цьому Відзиві відповідачка (її представниця), як і в апеляційній скарзі, також посилалася на недоведеність позивачем факту укладення з відповідачкою Кредитного договору та перерахування відповідачці 9 600 грн. кредитних коштів.
У цьому ж Відзиві відповідачка також просила (як і у апеляційній скарзі), що у випадку, коли «суд дійде висновку про наявність договірних правовідносин між сторонами, визнати розмір процентів, визначений позивачем, несправедливим, таким, що суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та принципам добросовісності й розумності» та «зменшити розмір процентів за кредитом до розміру основної суми зобов`язання (тіла кредиту) відповідно до вимог законодавства про захист прав споживачів та судової практики» (а.с. 45-48).

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції дано належну і ґрунтовну оцінку всім доводам відповідачки, які були наведеними у її згаданому вище Відзиві на позовну заяву.
Зокрема, суд звернув увагу на те, що факт отримання відповідачкою від позивача 9 600 грн. кредитних коштів стверджується довідкою про перерахування цих кредитних коштів та квитанцією LIQPAY (ID операції: 2151052331) про перерахування на платіжну картку VISA № НОМЕР_1 *33.

Відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.

Однак, відповідачкою так і не було надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавленою можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
А згідно частин 1 та 2 статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи та за рішенням суду.
За наведених вище обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту перерахування кредитних коштів відповідачці до уваги прийматися не можуть.

Кредитний договір, яким позивач обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги, між сторонами було укладено 01 грудня 2022 року.
Закон № 3498-ІХ від 22.11.2023 року, яким максимальний розмір денної процентної ставки було обмежено 1 % (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»), набрав чинності лише 24 грудня 2023 року.
При цьому пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (який і набрав чинності 24 грудня 2023 року), установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
В свою чергу, відповідачкою/апелянтом так і не було подано до суду жодних доказів про хоча б мізерне погашення нею наявної заборгованості за Кредитним договором перед позивачем.
Таким чином, станом на день ухвалення судом оскаржуваного рішення (18.12.2025 року) відповідачка вже понад 3 (три) роки (36 місяців) користується кредитними коштами, жодним чином не оплачуючи таке користування. 
За наведених вище обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно того, що «розмір процентів, визначений позивачем, (є) несправедливим, таким, що суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та принципам добросовісності й розумності», а тому такий підлягає зменшенню до «до розміру основної суми зобов`язання (тіла кредиту) відповідно до вимог законодавства про захист прав споживачів та судової практики» (тобто – до 9 600 грн., що становить 100 % за користування кредитом за (станом на час апеляційного розгляду справи) 44 місяці такого користування, тобто – 2,27 % за 1 місяць), аж ніяк не можуть прийматися до уваги.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що правові підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року – 3 328 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 48 000 грн. заборгованості за кредитним договором.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 48 000 грн., що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн. 00 коп. х 250 = 832 000, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 48 000 грн., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представниці ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 29 липня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Бойко С.М.