ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 673/253/24
провадження № 61-11382св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Деражнянська міська рада Хмельницької області, Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації, Вовковинецька гімназія Хмельницької обласної ради,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області 
від 23 травня 2025 року під головуванням судді Ягодіної Т. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 липня 2025 року у складі колегії суддів: 
Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Деражнянської міської ради Хмельницької області, Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації, Вовковинецької гімназії Хмельницької обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
1. У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Вовковинецької гімназії Хмельницької обласної ради та Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації щодо не виконання обов`язку подання заяви до Галузинецької сільської ради для постановки позивача на облік для забезпечення житлом;
- визнати право ОСОБА_1 , як особи категорії «діти-сироти, діти позбавлені батьківського піклування та особи з їх числа» бути зарахованою на квартирний облік, соціальний квартирний облік та включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень у Деражнянській міській раді як правонаступника Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області;
- скасувати рішення Виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 19 серпня 2021 року № 111;
- зобов`язати Виконавчий комітет Деражнянської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо взяття на квартирний облік з урахуванням висновків суду.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті матері ОСОБА_2 вона набула статусу дитини-сироти та в період з 03 лютого 1999 року по 31 серпня 2006 року перебувала на повному державному забезпеченні у Вовковинецькій школі-інтернаті І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківської опіки Деражнянського району Хмельницької області.
3. Під час перебування у вказаному закладі та в подальшому їй не було відомо про право, як дитини-сироти, бути зарахованою на квартирний облік та соціальний квартирний облік, та, відповідно, в подальшому забезпеченою житлом за рахунок держави.
4. У червні 2021 року із відповідей на звернення до відповідних державних органів позивач дізналася, що інформації про її перебування на квартирному обліку немає, рішення виконавчого комітету Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області з цього приводу відсутнє.
5. Виконавчий комітет Деражнянської міської ради рішенням від 19 серпня 
2021 року за № 111 відмовив ОСОБА_1 у включенні до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання житлового приміщення, оскільки на момент досягнення 23 років, вона, у встановленому законом порядку, не перебувала на квартирному обліку або соціальному квартирному обліку.
6. З метою захисту свого права на забезпечення житлом в позачерговому порядку як дитини-сироти після досягнення повноліття, позивачка змушена звернутися до суду із зазначеним позовом.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
7. Деражнянський районний суд Хмельницької області рішенням від 23 травня 2025 року позовні вимоги задовольнив частково.
8. Визнав протиправною бездіяльність Вовковинецької гімназії Хмельницької обласної ради та Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації щодо невиконання обов`язку подання заяви до Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області для постановлення ОСОБА_1 на облік для забезпечення житлом.
9. В решті позовних вимог відмовив.
10. Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Вовковинецької гімназії Хмельницької обласної ради, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків Вовковинецької школи-інтернату І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківської опіки Деражнянського району Хмельницької області та Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації щодо невиконання обов`язку подання заяви до Галузинецької сільської ради для постановки ОСОБА_1 на облік, як дитини-сироти для забезпечення житлом, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 набула статусу дитини-сироти, у зв`язку з чим була направлена для подальшого виховання, навчання та утримання до Вовковинецької загальноосвітньої школи-інтернату. 
11. На час поміщення позивача до школи-інтернату, вона не була забезпечена житлом за місцем попереднього проживання, однак, ні навчальний заклад, як опікун, ні служба у справах дітей, в межах юрисдикції якої на той час перебував навчальний заклад де виховувалася позивач, не здійснили жодних заходів спрямованих на реалізацію її права бути зарахованою на квартирний облік та включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання житлового приміщення в Галузинецькій сільській раді Деражнянського району Хмельницької області.
12. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд виходив з того, що позивач не реалізувала надане їй право бути зарахованою на квартирний облік як особи із числа дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування та осіб з їх числа та звернулася до Деражнянської міської ради із заявою про постановлення її на квартирний облік, як особи із числа дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування та осіб більш як через дев`ять років після втрати статусу особи із числа дітей-сиріт, отже, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 03 червня 
2021 року, Деражнянською міською радою Хмельницької області 19 серпня 2021 року підставно прийняте рішення про відсутність у неї права на час її звернення бути зарахованою на квартирний облік, соціальний квартирний облік та включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень у Деражнянській міській раді як правонаступника Галузинецької сільської ради.
13. Хмельницький апеляційний суд постановою від 31 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року в оскаржуваній частині змінив, виклав мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
14. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції загалом погодився з мотивами місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, проте вважав, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення таких вимог, як: визнання права ОСОБА_1 , як особи категорії «діти-сироти, діти позбавлені батьківського піклування та особи з їх числа» бути зарахованою на квартирний облік, соціальний квартирний облік та включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень у Деражнянській міській раді як правонаступника Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області; скасування рішення Виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 19 серпня 2021 року № 111, яким відмовлено їй у включенні у список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень; зобов`язання Виконавчого комітету Деражнянської міської ради повторно розглянути її заяву щодо взяття на квартирний облік з урахуванням висновків суду не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного права позивача.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15. У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Шустер Я. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 липня 2025 року в якій просив оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким: визнати право ОСОБА_1 бути зарахованою на квартирний облік; скасувати рішення Виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 19 серпня 2021 року за № 111 «Про включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень ОСОБА_1 »; зобов`язати Виконавчий комітет Деражнняської міської ради, як правонаступника Галузинецької сільської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо взяття її на квартирний облік з урахуванням висновків апеляційного суду.
16. Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
17. Представник заявника зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду з питань порушення гарантованого державою права та житло, передбаченого статтею 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Також, відкритим є питання як реалізовується такий спосіб захисту порушеного права як відновлення становища, що існувало до порушення, з врахуванням доведеної протиправної бездіяльності державних органів.
18. Суди не звернули уваги на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 про те, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13 лютого 2019 року, яка ухвалена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № 11-555заі18), із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблений висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Цей принцип також неодноразово був застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у соціальній сфері, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 580/122/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 576/1724/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 679/761/15-а, від 27 лютого 2018 року у справі № 642/3284/17, від 27 лютого 2018 року у справі № 227/2360/17, від 17 грудня 2018 року у справі 
№ 344/12315/16-а.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
19. Верховний Суд ухвалою від 13 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Деражнянського районного суду Хмельницької області.
20. 27 жовтня 2025 року цивільна справа № 673/253/24 надійшла до Верховного Суду.
21. Верховний Суд ухвалою від 29 червня 2026 року призначив справу до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
22. Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Галузинці Деражнянського району Хмельницької області народилася позивач - ОСОБА_1 , матір`ю якої значиться ОСОБА_2 .
23. Відомості про батька позивача у актовому записі про її народження записані зі слів матері у відповідності до частини першої статті 135 СК України.
24.  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (а. с. 111, 112, 186-191, том 1).
25. На час її смерті вона разом із дітьми, в тому числі ОСОБА_1 , були зареєстровані та проживали за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 208, том 1).
26. Позивач на підставі свідоцтва про смерть матері ОСОБА_2 та актового запису про народження набула статусу дитини-сироти, окреме рішення з цього приводу не ухвалювалось (а. с. 12, 13, том 1).
27. У період з 03 лютого 1999 року по 31 серпня 2006 року ОСОБА_1 навчалась, виховувалась та перебувала на повному державному забезпеченні у Вовковинецькій загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, правонаступником якої на даний час є Вовковинецька гімназія Хмельницької обласної ради. 
28. На час поміщення її до вказаного навчального закладу, позивач не була забезпечена житлом за місцем її попереднього проживання та реєстрації, оскільки будинок АДРЕСА_1 за даними КП «Деражнянське міське бюро технічної інвентаризації» на праві особистої власності належить ОСОБА_5 (а. с. 225, том 1)
29. В матеріалах особової справи учениці ОСОБА_1 інформація з приводу звернення адміністрації цього закладу до Галузинецької сільської ради щодо постановлення її на квартирний та/або соціальний квартирний облік відсутня.
30. Також відомості з цього приводу відсутні у органах місцевого самоврядування як за місцем знаходження навчального закладу так і за попереднім місцем проживання позивача (а. с. 11, 108, 118, том 1).
31. Місцевий суд встановив, що згідно списку Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області інші діти (брат та сестра позивача) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як діти-сироти, були включені у чергу та квартирний облік з 26 червня 2008 року (а. с. 14, 15, 214, 215, том 1).
32. 03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету Деражнянської міської ради із заявою про включення її у список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.
33. 19 серпня 2021 року Виконавчий комітет Деражнянської міської ради рішенням № 111 відмовив позивачу у включенні до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень з огляду на те, що на момент досягнення 23-річного віку вона не перебувала у встановленому порядку на квартирному або соціальному квартирному обліку (а. с. 15).
34.  ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на 
АДРЕСА_2 , належного на праві власності житла не має (а. с. 158, 159, том 1).
Позиція Верховного Суду 
35. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
36. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
37. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
38. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
39. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
40. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
41. Ухвалюючи постанову про зміну рішення місцевого суду в оскарженій частині суд апеляційної інстанції зауважив, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення таких вимог не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного права позивача.
42. Додатково зауважував, що серед способів захисту цивільних прав ЦК України виокремлює, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.
43. Проте погодитись з такими висновками Верховний Суд не може з огляду на таке. 
44. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
45. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
46. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
47. Згідно статті 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей.
48. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.
49. Звертаючись із цим позовом позивач вказувала та суди встановили, що у період з 03 лютого 1999 року по 31 серпня 2006 року позивач навчалась, виховувалась та перебувала на повному державному забезпеченні у Вовковинецькій загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, правонаступником якої на даний час є Вовковинецька гімназія Хмельницької обласної ради. За відсутності житла, за місцем походження або проживання, на квартирний облік та соціальний квартирний облік ні Вовкинецькою гімназією, ні Службою у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації не поставлена. Доказів причини не постановки позивачки на квартирний облік зазначеними відповідачами суду не надано. При тому, що молодші брат та сестра позивачки, при наявності у них аналогічного статусу, поставлені на квартирний облік рішенням Галузинецької сільської ради від 26 червня 2008 року 
№ 40.
50.  ОСОБА_1 16 років виповнилось у ІНФОРМАЦІЯ_3, а 18 років - у ІНФОРМАЦІЯ_4.
51. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (тут і далі, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки.
52. Згідно зі статтею 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» після завершення перебування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у відповідних закладах для таких дітей, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї або завершення терміну піклування над такими дітьми та в разі відсутності в таких дітей права на житло обласні, Київська та Севастопольська міські, районні державні адміністрації, органи місцевого самоврядування забезпечують дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа протягом місяця у позачерговому порядку впорядкованим соціальним житлом. Порядок забезпечення соціальним житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа затверджується Кабінетом Міністрів України. Соціальне житло, що надається дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа для проживання, має відповідати санітарним і технічним вимогам.
53. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» соціальний квартирний облік здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування за місцем проживання громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону.
54. В силу приписів пункту 7 частини першої статті 11 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» право позачергового отримання квартир або садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, за наявності в них права на отримання такого житла, мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, після завершення перебування у відповідних закладах для таких дітей, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї або завершення терміну піклування над такими дітьми та в разі відсутності в таких дітей права на житло.
55. Згідно з частинами першою та другою статті 13 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» взяття громадян на соціальний квартирний облік здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування на підставі їх письмової заяви. Взяття громадян на соціальний квартирний облік може здійснюватися за заявою осіб, уповноважених ними на основі письмової довіреності, завіреної в установленому законом порядку.
56. Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
57. Згідно зі статтею. 245 СК України якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.
58. За приписами статті 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.
59. Відповідно до вимог статей 67, 69 ЦК України, опікун та піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язані дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Опікун та піклувальник зобов`язані вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. 
60. В силу приписів частин першої, другої статті 12 Закону «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Служба у справах дітей, зокрема, бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів.
61. Таким чином, на законодавчому рівні був унормований обов`язок органу, який здійснював опіку над ОСОБА_1 вжити дії з забезпечення реалізації нею права на одержання житлового приміщення.
62. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
63. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
64. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
65. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).
66. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду 
від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23).
67. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 
2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 
2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 15 вересня 
2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19)).
68. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
69. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
70. Під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
71. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21), пункт 148)).
72. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
73. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
74. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), 
від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 
2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі 
№ 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)].
75. Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України). Близькі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 
2025 року у справі № 910/2389/23.
76. Спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
77. Враховуючи ту обставину, що позивач, окрім іншого, просила визнати її право, як особи категорії «діти-сироти, діти позбавлені батьківського піклування та особи з їх числа» бути зарахованою на квартирний облік, соціальний квартирний облік та включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень у Деражнянській міській раді як правонаступника Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області; скасувати рішення Виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 19 серпня 2021 року № 111, яким відмовлено їй у включенні у список громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень; зобов`язати Виконавчий комітет Деражнянської міської ради повторно розглянути її заяву щодо взяття на квартирний облік з урахуванням висновків суду, тобто, обраний нею спосіб захисту опосередковується позовними вимогами, які втілюють безпосередню мету, якої ОСОБА_1 прагне досягти, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення її прав, колегія суддів вважає помилковими висновки апеляційного суду, який ухвалюючи оскаржену постанову вважав, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення таких вимог не може призвести і не призведе до захисту або відновлення її порушеного права.
78. Викладене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у постанові від 08 вересня 2022 року у справі № 323/623/20, а тому колегія суддів вважає доводи касаційної скарги частково обґрунтованими.
79. Додатково колегія суддів зауважує, що під час вирішення такої категорії спорів необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.
80. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті
81. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
82. У статті 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
83. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити у дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
84. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
85. ЄСПЛ зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть («East West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).
86. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла («Глоба проти України», заява № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).
87. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується («Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 
2010 року).
88. Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява 
№ 30856/03), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 
8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників щодо застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.
89. За усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави у право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
90. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
91. За положеннями частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
92. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
93. Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів Верховного Суду виснує про часткове задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
94. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
95. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 липня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк