УХВАЛА
17 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 947/3080/25
провадження № 61-9360ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 26 червня 2025 року у справі за заявою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор», публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося до суду із заявою, заінтересовані особи: ТОВ «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор», ПАТ АБ «Південний», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року в задоволенні заяви Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги. Запропоновано надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги із зазначенням підстав (підстави) касаційного оскарження судових рішень, передбачених статтею 389 ЦПК України, надати докази надсилання її копії та копій доданих до неї матеріалів учасникам справи та докази сплати судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року визнано неподаною і повернуто заявнику.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2026 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
13 липня 2026 року Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків через підсистему «Електронний суд» втретє звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги закріплені у статті 392 ЦПК України.
Касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків не відповідає вимогам, визначеним пунктом 5 частини другою статті 392 ЦПК України.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (частина друга статті 389 ЦПК України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник має зазначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено відповідний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи. 
Як зазначено вище, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків вже двічі зверталось до Верховного Суду з касаційними скаргами на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року у цій справі. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень зазначалопункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без руху. Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає, зокрема, пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки, визначаючи підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник не зазначив, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, та не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідної норми права. Верховний Суд в зазначеній ухвалі роз`яснив заявнику спосіб та порядок обґрунтування підстав касаційного оскарження. Однак заявник не подав виправленої касаційної скарги і доказів її надсилання іншим учасникам справи. У зв`язку з чим ухвалою від 13 січня 2026 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року визнано неподаною і повернуто заявнику.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2026 року визнано неподаною та повернуто Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси 
від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року, оскільки заявник повторно подав касаційну скаргу, не вказавши підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену статтею 389 ЦПК України. Суд звернув увагу, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, заявник повинен зазначити норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним. Формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду без належного правового обґрунтування, суд касаційної інстанції не вважає виконанням обов`язкових вимог процесуального закону, визначених пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України, щодо зазначення у касаційній скарзі підстави (підстав), на якій (яких) така скарга подається.
Залишивши поза увагою висновки Верховного Суду, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків втретє подало касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року, у якій вказує, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Разом з тим, заявник знову не зазначає конкретної норми права у подібних правовідносинах, висновок Верховного Суду щодо питання застосування якої відсутній.
Умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. Верховний Суд є судом права і здійснює перегляд постановлених та оскаржених судових рішень повністю лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Разом з тим учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, втретє звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, не усунуло обставин, що стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг, належним чином не вказало підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених процесуальним законом.
Повторне звернення з касаційною скаргою можливо лише у випадку, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, однак Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків втретє формально подає касаційну скаргу, не обґрунтовуючи належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень.
Пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи, що Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не виконало вимог процесуального закону при зверненні до суду касаційної інстанції, не обґрунтувала належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень, не усунуло обставин, які були підставою для повернення раніше поданих касаційних скарг, подана касаційна скарга підлягає поверненню.
За загальним правилом повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2025 року у справі за заявою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор», публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю- повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали направити Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников