Справа № 159/6472/24
Провадження № 1-кп/159/130/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області 
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю: прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель кримінальне провадження №12024030550000776 від 11 червня 2024 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кісельовськ Кемеровської області, громадянина України, освіта середня, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, раніше не засуджувався, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;
за ст.336 КК України, 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, за результатами медичного огляду, проведеного 07.06.2024 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, вищих військових навчальних закладах, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
На виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-ІХ, Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №272/2024 від 06.05.2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 3685-ІХ. ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4  07.06.2024 о 13 год 40 хв. вручено повістку про необхідність прибуття 07.06.2024 о 17 год. в ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації.
Однак, він будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, за відсутності передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки від призову, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, не прибув на вказаний час та дату відповідно відмовився від відправки у складі команди для проходження військової служби у військовій частині, тим самим умисно ухилився  від призову на військову службу під час мобілізації.
Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в скоєнні злочину, передбаченого ст.336 КК України при вищевказаних обставинах визнав частково, вказуючи на те, що коли йому дали повістку, він пройшов, його направили на ВЛК, яке він пройшов, вважає, що з порушеннями, так як не були враховані всі встановлені йому діагнози. Він просив дати йому копії медичних документів. Він направляв до ТЦК письмове звернення, що по своїм релігійним переконанням він не буде брати до рук зброю та не буде учасником цієї війни, він має право на альтернативну службу. Після проходження ВЛК, йому в ТЦК давали бойову повістку, яку він відмовився отримати, казав, що не бути служити в озброєних формуваннях. Скарги на висновок ВЛК він не подавав. Він є членом релігійної громади помісної Церкви євангельських християн-баптистів, віровчення яких не допускає користування зброєю, право на альтернативну службу зазначене в церковному статуті. За його віросповіданням йому заборонено брати у руки зброю, він не відмовлявся від обов`язку несення військової служби, погоджувався на альтернативну службу, як це передбачено Конституцією України, на що в ТЦК та СП не звертали уваги, та відносилися до нього без поваги. Він пройшов ВЛК, був визнаний придатним до несення військової служби, незважаючи на ряд захворювань, рішення ВЛК не оскаржував, він просив надати йому копії документів до висновку ВЛК, які йому не надали. Він прийшов до територіального центру, де пояснював про неможливість за релігійними переконаннями виконувати військову службу з застосуванням зброї. Він розуміє, що йде війна, хоче бути корисним і державі і іншим людям, допомагати за мірою своїх можливостей, він приймав участь у допомозі переселенцям при їх молитвеному будинку, їздив у ОСОБА_6 для допомоги по встановленню часткового зруйнованого житла. Просить зрозуміти, що він не ухилявся від обов`язку, а діяв за сумлінням та вірою, не може вбивати іншу людину, готовий та має бажання внести свій вклад іншим способом. Просить суворо не карати. 
Захисник обвинуваченого просить при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого, який раніше не засуджувався, позитивно характеризується за місцем проживання, є членом церкви, обставини яки обумовили обвинуваченого не з`явитися в вказаній у повістці час та місце, не мотивом ухилення від несення військової служби та свідомого невиконання військового обов`язку, а своїми релігійними переконаннями, які не дозволяють брати до рук зброю, бажанням нести альтернативну службу, допомагати без застосування зброї, що не можливо навіть при складанні Присяги, під час якої особа яка присягає повинна тримати в руках зброю. Обвинувачений бере активну участь у допомозі переселенцям, при молитвеному будинку, є почесним та свідомим служителем церкви та громадянином, бажав скористатися своїм, передбаченим законодавством правом за релігійними переконаннями замість несення військової служби виконувати альтернативну. 
Окрім часткового визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість в скоєні кримінального правопорушення повністю підтверджується показами свідків та матеріалами кримінального провадження, а саме: витягом з ЄРДР, згідно якого 10.06.2024 року внесені відомості за ст.336 КК України відносно ОСОБА_4 за обставинами: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 будучи придатним для проходження військової служби та не маючи правових підстав під час воєнного стану на території України, що діє відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, 07.06.2024 року не прибув до пункту прийому військовозобов`язаних та техніки ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначений йому час та дату та не відбув до команди для проходження військової служби; повідомленням про кримінальне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомляє Ковельський РУП ГУНП у Волинській області про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України; рапортом офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.06.2024 року, яким доповідає, що ОСОБА_4 , будучи оповіщеним о 13 год. 40 хвл. 07.06.2024 року про необхідність прибуття на 17 год. 00 хвл. 07.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого проходження військової служби згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», від даної бойової повістки ОСОБА_4 відмовився, про що свідчить акт про відмову отримання повістки, яка була зачитана в усній формі для відома та виконання; поіменним списком військовозобов`язаних які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 , час прибуття 08.05.2024 року, з зазначенням що рядовий ОСОБА_4 не прибув; довідкою ВЛК від 07.06.2024 року, якою ОСОБА_4 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони; карткою обстеження та медичного огляду, згідно якої ОСОБА_4 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення; військовим квитком, згідно якого ОСОБА_4 проходив військову служби з 1997 по 1999 роки; актом про відмову отримувати повістку на військову службу згідно Указу Президента Україн «Про загальну мобілізацію», згідно якого ОСОБА_4 07.06.2024 року під час оповіщення з вручення повісток ІНФОРМАЦІЯ_3 в присутності членів комісії відмовився отримувати повістку, яка була зачитана йому в усній формі для відома та виконання; згідно розписки-повідомлення, повістка ОСОБА_4 , відмовився від повістки, 07.06.2024 року, якою зобов`язано прибути о 17 год. 07.06.2026 року за адресою: АДРЕСА_2 ; доведенням ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.336 КК України, за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , від підпису в якому ОСОБА_4 відмовився.
Свідок ОСОБА_7 повідомив, що є лікарем-терпевтом та головою ЛВК при ІНФОРМАЦІЯ_7 . Під час проведення комісії ОСОБА_4 комісія враховуючи його захворювання постановила, що він є придатний до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, тобто в тилових підрозділах, Комісія відповідає за визначення ступеня придатності, за процес мобілізації та визначення місць несення служби відповідає ТЦК та СП. За результатами складається три довідки, особа яка проходила комісію ознайомлюється з висновком, при незгоді з яким, він розповідає про порядок оскарження рішення комісії, яке відбувається на протязі місяця за заявою особи про незгоду та бажання пройти комісію на обласному рівні та заявою на обласну лікарську комісію. 
Свідок ОСОБА_8 повідомив, що був помічником чергового в ТЦК та СП, ОСОБА_4 відмовився від отримання бойової повістки, що він засвідчив своїм підписом. 
Свідок ОСОБА_9 повідомив, що він особисто вручав ОСОБА_4 повістку на військову службу. ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних та проходження комісії, був скерований на ВЛК, після проходження якої прийшов з довідкою про придатність до військової служби, в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 згідно з діючим законодавством не мав права на відстрочку, йому було виписано бойову повістку для подальшої мобілізації, від отримання бойової повістки обвинувачений відмовився, в зв`язку з чим він був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.336 КК України за ухилення від проходження мобілізації. Він викликав двох свідків та склав акт про відмову у врученні бойової повістки. Зміст повістки він зачитав вголос обвинуваченому, коли він повинен був з`явитися для подальшої мобілізації з якими речами, це був червень 2024 року. На визначену дату та час обвинувачений не з`явився, в зв`язку з чим ним були скеровані документи на Ковельський РУП. ОСОБА_4 пояснював, що не хоче служити у ЗС України за релігійними переконаннями, бажання служити в тилових підрозділах не виявляв. Під час мобілізації осіб з релігійними переконаннями щодо виконання військового обов`язку, таки особи виконують інши завдання, копають окопи, працюють на кухні, привозять боєприпаси. 
Свідок ОСОБА_10 повідомив, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 , який ВЛК визнаний придатним до військової служби відмовився від отримання повістки за релігійними переконаннями, просив надати можливість альтернативної служби, був повідомлений про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації. В даний час в підрозділах робляться окремі групи, в яких військові з релігійними переконаннями несуть службу на кухні,в забезпеченні. В даний час під час прийняття Присяги за дозволом начальника полігону особи з релігійними переконаннями щодо несення військової служби можуть приймати присягу без зброї в руках. 
Свідок ОСОБА_11 повідомив, що є братом обвинуваченого, який є членом церкви громади євангельських християн-баптистів, згідно їх вірування за заповідями ОСОБА_12 , вони вчать заповідям, вірування проти участі у озброєних конфліктах, силових структурах, є можливість альтернативної служби.
Свідок ОСОБА_13 повідомив, що працював разом з обвинуваченим, вони є членами церкви, за релігійними переконанями обвинувачений не може брати до рук зброї.
Оцінив зібрані докази в провадженні в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у встановленому судом обсягу доведена повністю, так як дослідженими матеріалами та показаннями свідків підтверджено ухилення від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_4 в діях неприбуття в час та місце вказане в повістці, зміст якої доведений належним чином, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , як військовозобов`язаною особою, яка за висновком ВЛК визнана придатною до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики. 
Скоєне ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.
З приводу пояснення та заперечення обвинуваченого ОСОБА_4 , що він правомірно відмовився від військової служби, несумісної з його релігійними переконаннями, що не може оцінюватися як прояв ухилення від призову за мобілізацією і бути підставою кримінальної відповідальності, погоджувався на альтернативну службу суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу, що призов ОСОБА_4 на військову службу по мобілізації не означає автоматично, що він був зобов`язаний брати до рук зброю, з огляду на його релігійні переконання та конституційний обов`язок із захисту Вітчизни під час несення служби він міг бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.
Згідно правових висновків Верховного суду в постановах від 02.05.2024 року, справа № 344/12021/22, від 13.06.2024 року справа № 601/2491/22, від 27.10.2025 року, справа №573/838/24, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним, а може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише у тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених вище законних цілей. 
Відповідно до ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За висновком об`єднаної палати ВС право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним. Частина 2 статті 35 Конституції України, частина 3 статті 18 Пакту і частина 2 статті 9 Конвенції в схожих виразах допускають таке обмеження в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення вимагають, щоб таке обмеження було встановлено законом і було виваженим (пропорційним до заявленої мети). Законодавець чітко відрізняє два види військової служби: строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації. Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни. Неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є свідомим й послідовним вибором законодавця. неможливість відмовитися від військової служби на підставі переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває держава. Українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави. Військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону. Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю. Ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація. У такій ситуації загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями. Об`єднана палата не бачить підстав вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване частиною 4 статті 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. Відповідно підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає статті 35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України. За таких обставин, на думку об`єднаної палати, законодавство, яке виключає можливість сумлінної відмови від призову під час мобілізації (в тому числі стаття 336 КК України, яка слугує забезпеченню призову під час мобілізації), не суперечить статті 35 Конституції України. Тому об`єднана палата констатує, що законодавство не передбачає можливості уникнути призову за мобілізацією на підставі релігійних або нерелігійних переконань, навіть якщо їх щирість і послідовність не ставиться під сумнів, і таке обмеження свободи сповідувати свої релігійні або нерелігійні переконання має легітимну мету. Щодо пропорційності такого обмеження об`єднана палата визнає, що примус до військової служби є важким тягарем для будь-якої особи, змушуючи її переглянути свої плани, погляди і переконання, стосунки з близькими і суспільством. Для особи, яка сумлінно й послідовно переконана в недопустимості застосування зброї, такий тягар має певний додатковий елемент. Об`єднана палата робить висновок, що законодавство не допускає відмову від призову під час мобілізації з міркувань релігійних або інших переконань, і така відмова, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за статтею 336 КК України. Разом з тим, релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість скоєного злочину, а саме скоєння нетяжкого злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджувався, за місцем мешкання характеризується позитивно, позитивну характеристику з релігійної громади, помісної Церкви євангельських християн-баптистів, не працює, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, стан здоров`я обвинуваченого, його участь у наданні допомоги тимчасово переміщеним особам, допомоги у відновленні зруйнованого житла в м.Харьків.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_4 покарання судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, враховуючи ступень тяжкості злочину, а саме скоєння нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд вважає виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів можливим без ізоляції від суспільства та відповідно до ст.75 КК України без відбуття покарання з іспитовим строком.
Керуючись ст.ст.368-376 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.336 КК України та на підставі вказаного закону призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробувальним строком на один рік, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без узгодження з уповноваженим органом з питань пробації, 4) працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватись, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті.

Суддя: | ОСОБА_1