ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 р. | Справа № 520/11838/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, по справі № 520/11838/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  треті особи  Державна установа "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), третя особа: Державна установа "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у зупиненні виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 . 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення постановлене при неправильному застосуванні норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивачу не було надано індивідуального акту про припинення виплати пенсії. Він не отримував жодного рішення, виклику, повідомлення про скасування інвалідності. В особистому кабінеті Пенсійного фонду продовжує обліковуватись пенсія, однак фактично її не виплачують. При цьому в застосунку «Дія» чинне посвідчення особи з інвалідністю.
Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.
18 листопада 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про заміну позивача ОСОБА_1 на правонаступника спадкоємця ОСОБА_2 .
Разом з заявою ОСОБА_2 подано свідоцтво про смерть ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 від 27.10.2025 року та свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 04.09.1999 року.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2026 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони на правонаступника у справі залишено без задоволення.
На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності 3 групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII з 23.09.2021.
Враховуючи термін дії групи повторно звернувся до лікарів та отримав Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 169/25/924/В від 18.02.2025 року, відповідно до якого 28.12.2024 року позивача було направлено на оцінювання, очно в закладі охорони здоров`я, 11.02.2025 року проведено оцінювання та встановлено 2 групу інвалідності терміном до 11.02.2026 року.
3 01.04.2025 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено.
Листом №2000-0203-8/62246 від 24.04.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивача, що листом державної установи «Український державний науково- дослідний інститут медико- соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 24.03.2025 року № 539/0-16 головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано інформацію про скасування рішень медико- соціальних експертних комісій за результатами перевірки обґрунтованості рішень експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи. Зокрема, ОСОБА_1 скасовано рішення медико- соціальної експертної комісії щодо встановлення інвалідності за результатами перевірки обґрунтованості рішень експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.
Не погоджуючись з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, ні до пенсійного фонду, ні до суду не надано доказів на спростування вказаної інформації викладеної у листі Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров?я України», а тому дії Головного управління ПФУ в Харківській області щодо припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності є правомірною.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками, з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
У ч.1, ч.2 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
В свою чергу, положеннями ст.6 КАС України врегульовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі- Закон № 1058).
Відповідно до ст.1 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно зі ст. 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 
Згідно до ст. 31 Закону №1058-ІV, залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.
Відповідно до ст. 34 №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Згідно зі ст. 35 Закону №1058-ІV у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.
Якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності.
У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.
У разі якщо особа не з`явилася для проведення оцінювання (повторного оцінювання) повсякденного функціонування особи у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мало бути проведено оцінювання (повторне оцінювання) повсякденного функціонування такої особи.
У разі якщо строк оцінювання повсякденного функціонування особи пропущено особою з інвалідністю з поважних причин або у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності поновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більш як за три роки, якщо експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час наступного оцінювання повсякденного функціонування особі з інвалідністю встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю припинено у зв`язку з відновленням здоров`я або якщо така особа не отримувала пенсію внаслідок нез`явлення без поважних причин для проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня наступного встановлення інвалідності, за умови що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. Якщо минуло більше п`яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах.
Експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи зобов`язані до запровадження електронної інформаційної взаємодії між відповідними інформаційно-комунікаційними системами повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про результати оцінювання повсякденного функціонування особи в частині встановлення інвалідності у порядку, визначеному законодавством.
15.11.2024 року Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі Постанова № 1338), відповідно до п. 2 якої установлено, що до введення в дію Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи:
з 1 січня 2025 р. експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
За потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться також у визначених Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я державної форми власності та визначених розпорядженням начальника (голови) обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації) за погодженням з Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я комунальної форми власності;
оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться з використанням електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи після початку її функціонування.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу з 23.09.2021 року призначено пенсію по інвалідності 3 групи відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18.02.2025 Експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи прийнято рішення №169/25/924/Р про встановлення позивачу 2 групи інвалідності терміном до 11.02.2026 року.
За результатами перевірки обґрунтованості рішень експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров?я України» скасовано вказане рішення щодо встановлення ОСОБА_1 інвалідності 2 групи.
Листом Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров?я України» від 24.03.2025 №539/01-16, зі списком пенсіонерів, зокрема ОСОБА_1 був направлений для опрацювання Головним управлінням Пенсійного фонду України в областях та м. Києві.
За результатами розгляду вказаного листа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області припинило виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2025 року.
У відповідності до ст. 58-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" припинення та поновлення виплати пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей проводиться в порядку, встановленому цим Законом та статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Положеннями пп. 1, 5 п. 1 ст. 49 Закону №1058 встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості та в інших випадках, передбачених Законом.
Територіальні органи Пенсійного фонду України припиняють виплату пенсії, зокрема на підставі відповідної інформації від уповноважених установ, отриманої ними в результаті виконання своїх функціональних обов`язків.
Отже, як вірно зроблено висновки судом першої інстанції, підставою для прийняття рішення про припинення виплати пенсії є виявлення факту її призначення на підставі документів, що містять недостовірні відомості та таке рішення про припинення виплати пенсії може прийматись на підставі інформації наданої від уповноважених установ, отриманої ними в результаті виконання своїх функціональних обов`язків.
Так, підставою для припинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 слугувала надана Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» інформація про необґрунтованість та скасування рішення №169/25/924/Р 18.02.2025 року, прийняте експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, яким було встановлення позивачу 2 групи інвалідності терміном до 11.02.2026 року.
Згідно з наявного в матеріалах справи витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії від 25.02.2025 року №ЦО-716, прийнятого щодо ОСОБА_1 , ІІ група інвалідності, захворювання пов`язані із захистом Батьківщини, встановлено необґрунтовано, не є особою з інвалідністю (з 01.12.2023 року) (а.с. 8-10).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність протиправних дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності.
Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач не отримував жодного рішення, виклику, повідомлення про скасування інвалідності, то колегія суддів зазначає, що в даній справі не є спірним питання щодо визнання протиправними дії чи скасування відповідного рішення державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 24.03.2025 року № 539/0-16 про скасування рішення медико-соціальної експертної комісії щодо встановлення інвалідності ОСОБА_1 
Суд зауважує, що позивачем, ні до пенсійного фонду, ні до суду не надано доказів на спростування вказаної інформації викладеної у листі Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров?я України».
Більш того, доказів оскарження та скасування в судовому порядку рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров?я України», яким позивачу скасовано 2 групу інвалідності до суду не надано.
Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Окрім того, як вже зазначалось, 18 листопада 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про заміну позивача ОСОБА_1 на правонаступника спадкоємця ОСОБА_2 . Разом з заявою ОСОБА_2 подано свідоцтво про смерть ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 від 27.10.2025 року та свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 04.09.1999 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.5 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичну особу або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Поряд з тим, відповідно до ч.2 ст.319 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Отже, під час апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції не може закрити провадження у справі з підстав смерті фізичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення.
Так, відповідно до матеріалів справи рішення прийнято Харківським окружним адміністративним судом від 03.07.2025 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 27.10.2025 ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Стосовно правонаступництва, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини першої статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відтак, процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи.
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).
За правилами статті 61 Закону №2262-ХІІ, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
В разі смерті пенсіонера членам його сім`ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Допомога на поховання не виплачується, якщо поховання пенсіонера здійснено за рахунок держави.
При цьому, зміст статті 61 Закону №2262-ХІІ узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Так, за змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.
Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються за процедурою, визначеною статтею 61 Закону №2262-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.05.2023 у справі №520/926/21, від 27.09.2023 у справі №420/16546/21, від 05.12.2023 у справі №420/18164/21, від 24.01.2024 у справі №380/9537/21.
Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у зупиненні виплати пенсії з 01.03.2025 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 .
Тобто, вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна стягувача (позивача), у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.
Враховуючи зазначене, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, у зв`язку з чим відсутні підстави для заміни позивача правонаступником – ОСОБА_1 на ОСОБА_2 (дружину).
Підстави для застосування положень п.5 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України у даній справі відсутні.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.2 ст.319 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення першої інстанції – без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 319, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 по справі № 520/11838/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | С.П. Жигилій   Т.С. Перцова