Справа № 209/7620/25
Номер провадження 2/194/896/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 серпня 2026 року м. Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді     Соколової Ю.І., 
за участю секретаря судового засідання  Григор`євої А.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» в позовній заяві просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором № 1748936 від 06.09.2024 у розмірі 15180,00 грн та судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06.09.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1748936 у електронній формі, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн., строком на 360 днів, стандартна процентна ставка – 1% в день. Кредитні кошти було надано шляхом їх перерахування на картку відповідача № НОМЕР_1 . 31.03.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-06/25, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступив ТОВ «Свеа Фінанс» право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01.02-06/25 від 31.03.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором склала 15180,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 3000,00 грн., заборгованість по відсотках – 6180,00 грн., пеня – 6000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1748936 від 06.09.2024 року у розмірі 15180,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Соколової Ю.І. від 23.04.2026 року справу прийнято до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи по суті.
Представник позивача в позовній заяві просить про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач до суду повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 06.09.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1748936, який було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором C611. Сума кредиту 3000,00 грн., кредит надано строком на 360 днів, періодичність зі сплати процентів – кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 2333,95% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом – 13800,00 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок № НОМЕР_1 . 
Також, 06.09.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було підписано Додаток №1 до кредитного договору – Графік платежів, Додаток №2 до кредитного договору – Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг та паспорт споживчого кредиту. 
Згідно листа ТОВ «Пейтек» від 04.04.2025 року за вих.№ 20250404-417, убачається, що 06.09.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» через ТОВ «Пейтек» перерахувало 3000,00 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 карта № НОМЕР_1 .
31.03.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-06/25, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступив ТОВ «Свеа Фінанс» право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору.
Згідно платіжної інструкції №10015 від 01.04.2025 року, ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило ТОВ «Селфі Кредит» грошові кошти за відступлення права вимоги за договором факторингу №01.02-06/25 від 31.03.2025 року.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-06/25 від 31.03.2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1748936 від 06.09.2024 року в сумі 15180,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 3000,00 грн., заборгованість по відсотках – 6180,00 грн., пеня – 6000,00 грн. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №1748936 від 06.09.2024 року, ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Селфі Кредит» утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2025 року становить 15180,00 грн.
Факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку ніким не спростовано.
Доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору, факт відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду надано не було.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
У відповідності до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підпису електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. 
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». 
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Кредитний договір, на підставі якого позивачем вимагається стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.
Отже, виходячи з вищенаведених положень Закону, правових позицій та встановлених обставин справи, суд бере до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номери телефонів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, стороною відповідача до суду не надано, відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалася, також суду не надано.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц).
Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
У справі встановлено, що для підписання Договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо строку договору та сплати процентів (п.1.3, 1.5 договору).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. 
Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, встановлено факт переходу права вимоги за даним договором до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за Договором №1748936 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2024 року у розмірі 9180,00 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту – 3000,00 грн., заборгованість по відсотках – 6180,00 грн.
Отже, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача належить стягнути заборгованість у розмірі 9180,00 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту – 3000,00 грн., заборгованість по відсотках – 6180,00 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за штрафом, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за пенею/штрафом за Договором №1748936 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2024 року у розмірі 6000,00 грн.
Вищевказаний договір був укладений 06.09.2024 року, тобто в період дії воєнного стану, таким чином нараховані позивачем штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України стягненню з відповідача не підлягає.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором №1748936 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2024 року в розмірі 9180,00 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту – 3000,00 грн., заборгованість по відсотках – 6180,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Крім того, позивачем понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції № 830 від 22.09.2025 року (а.с.6).
Оскільки, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволено частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» підлягають стягненню судовий збір у сумі 1464,92 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265,274, 280-282,352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8) заборгованість за Договором №1748936 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2024 року в розмірі 9180,00 грн (дев`ять тисяч сто вісімдесят гривень 00 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту – 3000,00 грн., заборгованість по відсотках – 6180,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8) судовий збір у сумі 1464,92 грн (одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 92 копійки).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення до Тернівського міського суду Дніпропетровської області. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію рішення направити сторонам.
Повний текст рішення складено 20 серпня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8;
Відповідач:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Головуючий суддя       Ю.І. Соколова