ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2026 р. Справа№ 910/6636/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Антонов» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 
у справі №910/6636/25 (суддя Ярмак О.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО»
до Акціонерного товариства «Антонов»
про стягнення 105 227,18 грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Антонов" з вимогою про стягнення суми компенсаторних витрат у розмірі 105 227,18 грн, з яких - 86 121,81 грн - інфляційні витрати, 19 105,37 грн - 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 у справі №910/6636/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Антонов" (03062, місто Київ, вулиця Мрії, будинок, 1, код 14307529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО" (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок, 16а, офіс, 2, код 40107752) 86 121 (вісімдесят шість тисяч сто двадцять одну) грн. 81 коп. інфляційних втрат, 19 066 (дев`ятнадцять тисяч шістдесят шість) грн. 68 коп. 3% річних, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 у справі №910/6636/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Антонов» (03062, місто Київ, вулиця Мрії, будинок, 1, код 14307529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок, 16а, офіс, 2, код 40107752) 36 000 (тридцять шість тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, відповідач 05.11.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 05.11.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.
Відповідач не погоджується з додатковим рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи. 
Вважає, що сам по собі факт укладення між ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» та Адвокатським об`єднанням «ГРУПА БІЗНЕС ПАРТНЕРІВ» Договору № 11/2018 не дає підстав вважати, що останнє було уповноважено на надання правової допомоги у виді представництва інтересів ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» в Господарському суді міста Києва у справі про стягнення з АТ «АНТОНОВ» суми компенсаторних витрат у розмірі 105 227,18 грн. Таким документом, у відповідності до пункту 1.2. Договору № 11/2018, мала бути письмова заявка, оформлена за формою, наведеною в Додатку № 1 до цього Договору.
Суд першої інстанції визнав встановленою обставину понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу за відсутності належних і допустимих доказів наявності повноважень адвоката на представництво у даній конкретній справі.
Вказує, що висновок, викладений у оскаржуваному додатковому рішенні, про те, що розмір витрат на правову допомогу 36 000,00 грн є співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт – не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки є більше ніж третиною від суми позову.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 05.11.2025 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Антонов» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 у справі №910/6636/25, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, додаткове рішення вважає обґрунтованим та просить стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.
Приймаючи додаткове рішення, судом першої інстанції було встановлено, що 29.09.2025 Господарський суд міста Києва прийняв рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнив повністю.
07.10.2025 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000 грн.
На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання адвокатських послуг № 11/2018 від 05.07.2018, рахунок на оплату № 279-9106636/25 від 06.10.2025, акт приймання-передавання наданих правничих послуг від 06.10.2025.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі 36 000 грн., судом враховано, що вартість послуг визначена за погодженням адвокатом з клієнтом у договорі, послуги адвоката були реально надані позивачу, що підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень юридичної кваліфікації правовідносин у справі.
Надавши оцінку усім матеріалам справи та доводам, за відсутності заперечень та клопотання відповідача про зменшення заявлених витрат, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи у сумі 36 000 грн. і розмір таких витрат є обґрунтованим до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Згідно ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 у справі №910/6636/25 задоволено.
Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 у справі №910/6636/25 скасовано.
Прийнято нове рішення про відмову в позові.
Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що неможливість своєчасного виконання судових рішень обмеженим державою колом суб`єктів господарської діяльності та з врахуванням умов воєнного стану, не може однозначно кваліфікуватись як невиконання судових рішень в контексті їх обов`язковості і відповідно не може трактуватись як порушення усталеної судової практики (як вітчизняних так і міжнародних судів) щодо обов`язковості виконання судових рішень.
Відповідачем згідно платіжної інструкції №2851 від 23.04.2025 (а.с.65) було в добровільному порядку сплачено 587 113,95 грн на виконання рішень судів у справі №910/466/22 за ВП №77793121,77793223, 7793347, 77792928 від 11.04.2025, в т.ч. виконавчий збір витрати ВП.
Позивач провів нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 08.02.2024 по 23.04.2025, за період коли відповідач мав законне право не погашати заборгованість в примусовому порядку з огляду на законодавче обмеження – мораторій, а сплатив її добровільно. 
Відповідач обґрунтовано вважає, що право вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних могло виникнути у Позивача лише в разі, якщо АТ «АНТОНОВ» не виконувало би рішення судів у справі № 910/466/22 після скасування або припинення воєнного стану.
Враховуючи, що всі рішення судів у справі № 910/466/22 ухвалені в період дії воєнного стану та були виконані добровільно до його скасування чи припинення, особливі міри відповідальності, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не можуть бути застосовані до Акціонерного товариства «АНТОНОВ», яке є підприємством оборонно-промислового комплексу.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, помилково послався на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019, у справі №910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019, адже наведені рішення не є подібними, у висновках жодним чином не йдеться про нарахування компенсаторних витрат внаслідок невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, – підприємством оборонно-промислового комплексу, під час дії мораторію на примусове виконання, запровадженого, зокрема, пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам Відповідача, натомість необґрунтовано та безпідставно, посилаючись на нерелевантну судову практику, ігноруючи обмеження, встановлені законодавцем на період дії воєнного стану, ухвалив помилкове рішення про задоволення позову, яке підлягає скасування з прийняттям нового про відмову в позові.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи апелянта (відповідача), викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, в той же час у зв`язку зі скасуванням рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 у справі №910/6636/25 та прийняття нового про відмову в позові, наявні правові підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 у справі №910/6636/25.

Щодо заяви позивача, викладеної у відзиві на апеляційну скаргу, відповідно до якої просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 у справі №910/6636/25, з прийняттям нового про відмову в позові, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат останнього на правничу допомогу в суді першої інстанції та відповідно відсутні підстави для стягнення витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст.123,126,129 ГПК України витрати позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції залишаються за позивачем. 

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Антонов» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 у справі №910/6636/25 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 у справі №910/6636/25 скасувати.
3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
3. Матеріали справи №910/6636/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка 
Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко