ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7785/26 Справа № 216/6444/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гайтко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа №  216/6444/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Акуленка В.В., Отапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», 
відповідачка -   ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2026 року, яке ухвалено суддею Гайтко Л.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 травня 2026 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (надалі - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2021 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір позики №75985837, згідно якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13 300 грн на строк 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день.
12 грудня 2021 року було укладено договір факторингу №2112, відповідно до якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики №75985837.
31 березня 2023 року було укладено договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» відступило на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики №75985837.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов?язань, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за Договором позики №75985837 в розмірі 42 678,37 грн., з яких: 13 300,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 378,37 грн. – сума заборгованості за відсотками, а також стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за Договором позики №75985837 в розмірі 42678,37 грн., з яких: 13300,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 29378,37 грн. – сума заборгованості за відсотками, а також стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. У разі часткового задоволення позову - зменшити розмір заборгованості за відсотками до належних 7 940,10 грн, а суму основного боргу - до 12 410,87 грн, відповідно до обсягу прав за договором факторингу. У стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн відмовити повністю, у зв`язку з їх необґрунтованістю та неспівмірністю. Розсрочити виконання ухваленого судового рішення на підставі ст. 381 та ст. 267 ЦПК України строком на 24 місяці з моменту набрання рішенням законної сили, з виплатою присудженої суми рівними частинами щомісячно, враховуючи винятковий майновий стан відповідача, виховання дитини з інвалідністю та статус малозабезпеченої сім`ї. У разі часткового задоволення позову - зменшити розмір заборгованості за відсотками до належних 7 940,10 грн (у межах строку кредитування), або додатково зменшити їх розмір на підставі принципів добросовісності, розумності та неспівмірності із сумою основного боргу, враховуючи наявність дитини з інвалідністю на утриманні відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в описовій та мотивувальній частинах рішення встановив, що відповідачем у справі є ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), проте в резолютивній частині оскаржуваного рішення суд ухвалив стягнути грошові кошти з особи з абсолютно іншими персональними даними, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 . Зазначена суперечність, на переконання відповідачки, свідчить про те, що судом належним чином не досліджувалися матеріали справи та не було встановлено особу справжнього відповідача, що є грубим порушенням вимог ст. 263 ЦПК України щодо обґрунтованості судового рішення.
Позивачем не доведено факту укладення кредитнго договору, із дотриманням норм Закону України «Про електронну комерцію».
Суд першої інстанції стягнув з відповідача 29 378,37 грн відсотків, нарахованих за ставкою 1,99% на день поза межами строку кредитування, що повністю суперечить чинному законодавству та судовій практиці.
Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), сукупна сума неустойки (штрафу, пені), відсотків за користування кредитом та інших платежів за договором про споживчий кредит, загальний розмір якого не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати або строк якого не перевищує один місяць, не може перевищувати подвійного розміру суми, одержаної споживачем за таким договором. Оскільки тіло кредиту становить 13 300,00 грн, максимальний загальний законодавчий ліміт усіх можливих нарахувань (відсотків і санкцій) за весь час не міг перевищувати: 13 300,00 грн Х 2 = 26 600,00 грн. Присуджена судом першої інстанції сума відсотків у розмірі 29 378,37 грн прямо порушує цей імперативний ліміт закону.
Крім того, розмір відсотків є несправедливим та завищеним, а тому підлягає зменшенню з урахуванням майнового та сімейного стану відповідачки.
Також, суд вийшов за межі обсягу права вимоги, переданого за договором факторингу.
Суд першої інстанції безпідставно ухвалив стягнути з відповідача 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, адже це не відповідає критеріям співмірності, розумності та реальності таких витрат. 
Крім того, просить врахувати ту обставину, що стягнення всієї суми заборгованості одноразово призведе до повного позбавлення сім`ї засобів до існування та зупинки лікування дитини з інвалідністю. Водночас, відповідач діє добросовісно, не ухиляється від виконання зобов`язань у межах закону і просить встановити баланс інтересів сторін, шляхом розстрочення суми виплати на 24 місяці рівними частинами. Зазначений строк є розумним, відповідає критеріям гуманності та забезпечить реальне, хоч і поетапне, виконання судового рішення без завдання непоправної шкоди життю та здоров`ю дитини.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №75985837 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13 300,00 грн. строк позики – 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). 
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису dVoc8INKJ7, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу – ekaterinakat56@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. 
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким/якою укладено договір №75985837 від 29.07.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: dVoc8INKJ7. Час відправки ідентифікатора позичальнику:29.07.2021 17:32:03. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_2 .
29 липня 2021 року Позикодавець, на виконання п.1 Договору позики №75985837 від 29.07.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема, передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 13 300,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_3 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №5b8c0e96-3d3e-422daa3c-49ba1c19b1e3 від 29.07.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. 
Згідно листа №15/07/25–84 від 15.07.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №5b8c0e96-3d3e-422d-aa3c-49ba1c19b1e3 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №75985837. 
Згідно довідки № КД-000038445/ТНПП від 15.07.2025 р. ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 29.07.2021 року, сума 13 300,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_3 , номер платежу 5b8c0e96-3d3e-422d-aa3c-49ba1c19b1e3. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
21 грудня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2 112 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75985837 від 29.07.2021. 
31 березня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код юридичної особи – 43311346) уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75985837 від 29.07.2021. 
Згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. 
Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 41 949,22 грн., з яких: 12 410,87 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 538,36 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Враховуючи викладені вище умови Договору позики №75985837 від 29.07.2021, та здійснені Відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають – 995,00 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 42 678,37 грн. (розрахунок заборгованості – додається), зокрема: 13 300,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 378,37 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів та відсотків і комісії за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з неї на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», як нового кредитора, заборгованості за договором позики №75985837 від 29.07.2021 у визначеному позивачем розмірі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи вбачається, що Договір позики №75985837 від 29 липня 2021 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено шляхом накладення однорахового ідентифікатора.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, й доводи апеляційної скарги наведенного не спростовують.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Договором позики №75985837 від 29 липня 2021 року  належним чином не виконала, у результаті чого утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі пред`явленої до стягнення суми (12 410,87 грн), який відповідачкою не спростовано.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Судом встановлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 75985837, відповідно до умов якого сума позики становить 13 300 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка – 1,99% за день. 
Проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики (пункт 4).
У пункті 5.1 договору зазначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.
Пунктами 6.1., 6.2 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», які затверджені рішенням загальних зборів учасників товариства протоколом №11/02/2021 від 11 лютого 2021 року, встановлено, що за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірах, визначених у договорі позики. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного Договору позики.
Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування позикою.
Згідно з пунктом 6.5. Правил, у разі неповернення / повернення не в повному розмірі / несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або й частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Таким чином, у договорі встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації (продовження строку користування позикою). Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями після користування позикою у визначений договором строк.
Умови договору про сплату процентів за користування позикою є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договору, що стосуються процентів, погоджено за домовленістю сторін.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що розмір відсотків не відповідає вимогамчастини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) колегією суддів не приймаються до уваги, оскліьки у наведеній правовій нормі визначено, що сукупна сума неустойки (штрафу, пені), відсотків за користування кредитом та інших платежів за договором про споживчий кредит, загальний розмір якого не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати або строк якого не перевищує один місяць, не може перевищувати подвійного розміру суми, одержаної споживачем за таким договором, тоді як сума отримана у позику в межах даного договору перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати і строк кредитування у цілому становить 120 календарних днів.
Загальний розмір заборгованості за нарахованими процентами на дату закінчення строку кредитування становить 29 378,37 грн., судом першої інстанції розраховано проценти у повній відповідності до умов договору позики № 75985837 від 29 липня 2021 року, й доводи апеляційної скарги не спростовують таких розрахунків. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
21 грудня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2 112 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75985837 від 29.07.2021. 
31 березня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код юридичної особи – 43311346) уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75985837 від 29.07.2021. 
Згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. 
Таким чином, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» наділено правом вимоги до відповідачки за договором позики №75985837 від 29.07.2021, як за вимгогами, що існували на час відступлення права вимоги, так і по тим, які виникнуть у майбутньому, а тому колегією суддів не приймаються доводим апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості, який вказаний у Реєстрі прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, є меншив за суму пред?явлену до стягнення.
Отже, відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ».
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачки вищезазначеної заборгованості за кредитними договорами, розмір якої нею не спростовано в апеляційній інстанції.
Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно стягнуто з неї на користь позивача витрати на правничу допомогу, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обсязу витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: заявку на надання юридичної допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, витяг з акту №15-П про надання юридичної допомоги від 26 червня 2025 року, у якому узгоджено надання усної консультації з вивченням документів вартістю 500 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду вартістю 3 000,00 грн.
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.
За таких обстиавн, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 500 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявності у рішенні суду першої інстанції розбіжностей щодо зазначення її ідентифікуючих даних, колегія суддів зауважує, що такі описки не призвели до неправильного вирішення спору та можуть бути усунуті судом першої інстанції у порядку, визначеному статтею 269 ЦПК України.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо розстрочуючи виконання оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, правові підстави для розстрочення рішення суду визначено статтею 435 ЦПК України, в якій зазначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Таким чином, системне тлумачення вищевикладених норм права дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана лише за наявності відповідного мотивованого клопотання зацікавленої сторони та за наявності для цього виключних обставин, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим у строк, встановлений судовим рішенням чи загальними правилами примусового виконання.
За своїм змістом розстрочка виконання рішення застосовується у виключних випадках та розстрочено може бути виконання рішення суду, яке не було ухвалено у зв`язку з невиконанням зобов`язань зі сплати періодичних платежів.
Кредитні зобов`язання є зобов`язаннями боржника щодо періодичного повернення взятого кредиту протягом певного строку або шляхом встановлення певних періодичних платежів.
За таких обставин, не може бути надана розстрочка платежу, стягнутого у вигляді одноразової суми за порушення зобов`язань по сплаті періодичних платежів, до того ж без наявності підстав, визначених положенням 435 ЦПК України, а тому колегія суддів не вь\бачає для задоволення клопотання відповідачки ОСОБА_1 про розсрочення виконання ухваленого судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2026 року  - залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: