Справа № 364/670/26
Провадження № 1-кп/364/43/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року, Володарський районний суд Київської області, у складі:
головуючої судді      ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 , 
потерпілої       ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в селищі Володарка, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.06.2026 за № 12026116260000074 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Логвин Володарського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального проступку, що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Судом встановлено, що 14.06.2026 о 23 год. 45 хв.  ОСОБА_5 прибув до місця проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті неприязних відносин між ними виник словесний конфлікт.
В цей же час, на територію домоволодіння ОСОБА_6 прийшла її сусідка – ОСОБА_4 , яка намагаючись захистити свою подругу ОСОБА_6 , втрутилася у даний конфлікт. В подальшому, ОСОБА_4 почала відтягувати ОСОБА_5 від ОСОБА_6 , у зв`язку з чим в нього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Відразу після цього ОСОБА_5 , перебуваючи на ганку житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , діючи умисно, за допомогою кулака правої руки, в якій тримав ключі, завдав не менше одного удару по обличчю ОСОБА_4 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у виді: забою м`яких тканин лобної надбрівної ділянки справа у вигляді садна чотирикутної форми розміром 0,9*0,6 см, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному легкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю, ствердив обставини вчинення правопорушення зазначені в обвинувальному акті та погодився з правовою кваліфікацією своїх дій. Вказав, що зробив відповідні висновки і подібного вчиняти не буде.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердила обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Призначення міри покарання поклала на розсуд суду.
Суд, приймаючи до уваги, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, з`ясувавши, що він правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, що немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, заслухавши думку учасників судового розгляду визнав доцільним заслухати показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального проступку, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого. Дослідження інших доказів стосовно обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, суд визнав недоцільним.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує, як умисне легке тілесне ушкодження, тобто за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Таким чином, суд при оцінці доказів застосовує критерій доведення винуватості обвинуваченого «поза розумним сумнівом», така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого проступку, особу винного і обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Характеризуючи особу обвинуваченого, слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше не судимий (а.к.п. 21-22 ), не працює, має позитивну характеристику з місця проживання (а.к.п. 27), на обліку в Білоцерківському районному секторі № 1 у м. Києві та Київській області філії ДУ «Центр пробації» не перебуває (а.к.п. 23), неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.к.п. 24).
До обставин, які згідно із ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого проступку, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень, одночасно враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. 
Так, окрім наведеного вище, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги положення ст. 12 КК України, відповідно до яких кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінальних проступків, наявність однієї пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе шляхом застосування відносно нього такого виду покарання, як штраф у розмірі передбаченому санкцією статті.
Таке покарання буде достатнім для виправлення та запобігання вчинення ним кримінальних правопорушень, що буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, буде співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).
Підстав для застосування обвинуваченому ст. 69 КК України судом не встановлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати у справі - відсутні. 
Оскільки питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 прокурором перед судом не ставилось та з учасниками процесу не обговорювалось, одночасно враховуючи, що обвинувачений не становить собою суспільної небезпеки та не ухилявся від викликів до суду, тому за таких обставин, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід йому не доцільно обирати.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати у справі – відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, - не обирати.
На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.
Суддя                        ОСОБА_1