П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/19194/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа Володимир Анатолійович 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
27 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного центру спеціального контролю на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного центру спеціального контролю про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного центру спеціального контролю, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного центру спеціального контролю щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;
- зобов`язати Головний центр спеціального контролю нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 19.04.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;
- зобов`язати Головний центр спеціального контролю нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ за період з 19.04.2017 по дату виплати заборгованих сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період проходження військової служби у період з 19.04.2017 по 28.02.2018 відповідачем позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення у відповідності до вимог чинного законодавства.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного центру спеціального контролю щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2017 по 28.02.2018, із застосуванням для обчислення індексації січня 2008 року, як базового місяця.
Зобов`язано Головний центр спеціального контролю здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2017 по 28.02.2018, із застосуванням для обчислення індексації базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язано Головний центр спеціального контролю нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 19.04.2017 по день фактичної виплати індексації.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у період з 19.04.2017 по 28.02.2018 базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення позивача мав застосовуватись січень 2008 року, оскільки саме в цей період відбулося підвищення посадових окладів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294. 
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у разі бездіяльності роботодавця щодо своєчасного нарахування та виплати працівнику належного грошового забезпечення така особа має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому нарахування компенсації повинно здійснюватися за весь період прострочення — до дня фактичної виплати заборгованості.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу та просить скасувати таке рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Апелянт стверджує, що індексація грошового забезпечення позивачу нараховувалася та виплачувалася згідно з чинним законодавством у повному обсязі, що було підтверджено у листуванні з позивачем.
Відповідач наголошує на безпідставності вимог щодо застосування січня 2008 року як базового місяця, посилаючись на відсутність порушень у своїх діях. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач, в тому числі, у спірний період з 19.04.2017 по 28.02.2018 проходив військову службу у Головному центрі спеціального контролю.
У відповідь на заяву щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач листом від 26.06.2025 повідомив, що індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена згідно чинного законодавства у повному обсязі.
Вважаючи протиправними дії відповідача у ненарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до положень Закону України № 2011-XII грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації у порядку, визначеному законом. Правові та організаційні засади проведення індексації грошових доходів населення визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078.
Аналіз положень Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 дає підстави стверджувати, що об`єктом індексації є грошове забезпечення, яке не має разового характеру. 
Ключовим правовим питанням у цій справі є правильність визначення «базового місяця» для обчислення індексу споживчих цін у період з 19.04.2017 по 28.02.2018.
Відповідно до пунктів 5, 10 та 15 Порядку № 1078, базовим місяцем вважається виключно той місяць, у якому відбулося підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за відповідною посадою. Колегія суддів наголошує на важливості розмежування складових грошового забезпечення: будь-яке збільшення доходу за рахунок надбавок, премій чи доплат, що не супроводжується зростанням саме посадового окладу, не змінює базовий місяць для проведення індексації.
Судом встановлено, що посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1294 та залишались незмінними до 01.03.2018 — дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704, якою встановлено нові розміри посадових окладів.
Отже, для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 19.04.2017 по 28.02.2018 базовим місяцем мав застосовуватись січень 2008 року. Оскільки відповідачем індексацію за вказаний період нараховано без урахування зазначеного базового місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність таких дій та наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке. 
Правові підстави та механізм здійснення такої компенсації визначені Законом України № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159. 
Відповідно до статей 1-4 Закону № 2050-III компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, які не мають разового характеру, зокрема заробітної плати та грошового забезпечення. При цьому право на таку компенсацію виникає незалежно від способу нарахування відповідних сум - добровільно чи на виконання судового рішення. 
Системний аналіз наведених норм свідчить, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати належних особі доходів. Кошти компенсації мають компенсаторний характер та спрямовані на відшкодування втрати купівельної спроможності доходів унаслідок інфляційних процесів. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17 та від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20. 
Отже, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є протиправною.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного центру спеціального контролю залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Сушко О.О.    Яремчук К.О.