Справа № 643/10955/25
Провадження № 2-др/643/43/26 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові питання щодо розподілу судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, -

у с т а н о в и в :

Стислий зміст вимог заяви та доводів відповідача
ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Шандули О.О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: 1) розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_2 , зареєстрований 19 травня 2006 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис 398; 2) визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на частку автомобіля «NISSAN ROGUE», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2017 року випуску, придбаний за час шлюбу та зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .
Салтівський районний суд міста Харкова рішенням від 19 грудня 2025 року задовольнив в повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 травня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 398, - розірвав. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля «NISSAN ROGUE», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , 2017 року випуску. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 626 гривень 94 копійки. Призначив судове засідання для вирішення питання про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, на 21 січня 2026 року на 15-30 годину, установив позивачу ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат - п`ять днів після ухвалення рішення суду. 
Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю. з 25 грудня 2025 року по 16 січня 2026 року включно перебувала у щорічній основній відпустці.
05 січня 2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Опольської Н.М. до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2025 року.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 06 січня 2026 року витребував із Салтівського районного суду міста Харкова цивільну справу №643/10955/25 для розгляду апеляційної скарги представника відповідача – адвоката Опольської Н.М.
20 січня 2026 року до Харківського апеляційного суду з Салтівського районного суду міста Харкова надійшла витребувана справа.
Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю. з 19 січня 2026 року по 03 квітня 2026 року включно перебувала на лікарняному.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 травня 2026 року знято з апеляційного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2025 року, матеріали цивільної справи №643/10955/25 направлено до Салтівського районного суду міста Харкова для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.
02.07.2026 цивільна справа №643/10955/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя надійшла до Салтівського районного суду міста Харкова.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.07.2026 цивільну справу №643/10955/25 передано судді Семеновій Я.Ю. для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 02 липня 2026 року призначив судове засідання для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, на 08 липня 2026 року на 16 годину 45 хвилин у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 38-Є.
З 13 липня 2026 року по 15 липня 2026 року включно суддя Семенова Я.Ю. перебувала у щорічній тарифній відпустці.
Аргументи учасників справи
21 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Коваля О.Ю. надійшло клопотання про зменшення судових витрат. У поданому клопотанні представником зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат, про що було зазначено позивачем у заяві від 10.12.2025. Щодо витрат на оплату судового збору в сумі 4 327,90 грн зауважував, що витрати вже були стягнуті з відповідача в меншому розмірі, а саме 2 626,94 грн, що підтверджується змістом основного рішення суду по даній справі від 19.12.2025. Щодо витрат на оплату звіту про оцінку майна зауважив, що позивачем надано лише копію квитанції до прибуткового касового ордеру на вказану суму. Разом з тим, зі вказаної копії вбачається, що квитанція не була відділена від самого прибуткового касового ордеру; сам прибутковий касовий ордер не заповнений; зі змісту квитанції неможливо встановити, що оплата була здійснена саме за підготовку наданого позивачем звіту та безпосередньо для суду в рамках розгляду даної справи; квитанція не містить всіх реквізитів та підпису касира. При цьому, зауважив, що ані договору про надання послуг з оцінки майна, ані рахунку на оплату, ані акту виконаних робіт (наданих послуг) позивачем надано не було. Зазначив, що квитанція до прибуткового касового ордеру про оплату витрат на правничу допомогу на суму 20 000,00 грн датована 25.06.2025, тобто до дати ухвалення рішення суду та до звернення позивача до суду. Однак позивач не подав цей доказ до суду разом з позовом або до закінчення судових дебатів та не довів поважності причин такого неподання. Зазначив, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн становить більше 6,5 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 1 січня 2025 року, та 2,5 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Отже, на думку відповідача, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності. З огляду на викладене, просив зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, у задоволені заяви позивача про стягнення судових витрат – відмовити в повному обсязі.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином та своєчасно. Через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить проводити судовий розгляд за відсутності позивача та його представника. 
Відповідач та її представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином та своєчасно, 06 липня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Коваля О.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. 
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Під час розгляду цивільної справи представник позивача – адвокат Шандула О.О. зробив заяву про надання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну (правничу) допомогу, яких поніс позивач, у зв`язку з розглядом цивільної справи у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
24 грудня 2025 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, які складаються з: 1) судового збору – 4 327 грн 90 коп; 2) витрат на професійну правничу допомогу - 20 000 грн 00 коп; 3) витрат на залучення експерта та складання висновку експерта щодо вартості майна (автомобіля) - 1 500 грн 00 коп; 4) поштові витрати - 110 грн 00 коп, а загалом – на суму 25 937 грн 90 коп. 
В обґрунтування зазначених витрат представник позивача надав суду: 
- ордер серії АХ №1270706 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шандулою О.О. на підставі договору №08/25ЦП від 25 червня 2025 року у Салтівському районному суді міста Харкова, Харківському апеляційному суді;
- опис вкладення до цінного листа, накладну №6112300055731 та чек АТ «Укрпошта» від 01.07.2025 на суму 55,00 грн, на підтвердження направлення відповідачу ОСОБА_2 позовної заяви з додатками;
- квитанцію до прибуткового касового ордера №08/25 ЦП від 25 червня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.06.2025 сплатив адвокатові Шандулі О.О. 20 000,00 грн;
- квитанцію до прибуткового касового ордера №5210 від 16 червня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 сплатив 1 500,00 грн ТОВ «КонсалтингЕксперт» за оцінку авто Nissan Rogue, 2017 року;
- копію квитанції про сплату судового збору в сумі 4 285,00 грн, комісійний збір банку – 42,90 грн;
- копію договору про надання професійної правничої допомоги №08/25ЦП від 25 червня 2025 року, укладеного між адвокатом Шандулою О.О. та ОСОБА_1 ;
- акт приймання-передачі адвокатських послуг від 24 грудня 2025 року, підписаний адвокатом Шандулою О.О. та ОСОБА_1 ;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №637, згідно з яким Шандула О.О. має право на заняття адвокатською діяльністю;
- опис вкладення до цінного листа, накладну №6113503333040 та чек АТ «Укрпошта» від 24.12.2025 на суму 50,00 грн, на підтвердження направлення відповідачу Федорко О.С. заяви про розподіл судових витрат з додатками.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Як це унормовано положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
За змістом ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Шандула О.О. у заяві про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати, які складаються з: 1) судового збору в сумі 4 327,90 грн; 2) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн; 3) витрати на залучення експерта та складання висновку експерта щодо вартості майна (автомобіля) в сумі 1 500,00 грн; 4) поштові витрати в сумі 110,00 грн, а загалом – 25 937,90 грн.
Що стосується вимог заяви представника позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судового збору, сплаченого позивачем в сумі 4327,90 грн, то суд доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем при пред`явленні до суду даного позову був сплачений судовий збір в розмірі 4 284,93 грн за пред`явлення двох позовних вимог: 1) позовної вимоги майнового характеру про визнання за позивачем права власності на частку спірного автомобіля; 2) позовної вимоги немайнового характеру про розірвання шлюбу. При цьому судовий збір за вимогу майнового характеру позивачем було сплачено із розрахунку 1% від повної вартості спірного автомобіля, коли позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права власності лише на його частку.
Відтак, виходячи з того, що повна вартість спірного автомобіля становить 414 496,00 грн, а позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права власності лише на частку спірного автомобіля, ним повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1% від вартості половини автомобіля, яка становить 207 248,00 грн (414 496 (повна вартість) : 2 = 207 248). Отже, судовий збір, який підлягав сплаті позивачем за дану вимогу майнового характеру, становить 2 072,48 грн.
У свою чергу, позивачем у даній справі також заявлено позовну вимогу немайнового характеру про розірвання шлюбу, за заявлення якої позивачеві належало сплатити судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
Таким чином, загальний розмір судового збору за пред`явлення позивачем однієї позовної вимоги майнового характеру про визнання за ним права власності на частки автомобіля та однієї позовної вимоги немайнового характеру про розірвання шлюбу становить 3 283,68 грн (2 072,48 + 1 211,20 = 3 283,68).
Водночас, за змістом з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Відтак, беручи до уваги, що даний позов був пред`явлений позивачем через підсистему «Електронний суд», судовий збір за заявлення позивачем зазначених вище позовних вимог, належний до сплати останнім, становить 2 626,94 грн (3 283,68 х 0,8 = 2 626,94). Саме у такому розмірі рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2025 року, ухваленим у даній справі, було стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем, у зв`язку зі сплатою судового збору за пред`явлення до суду даного позову.
У свою чергу, позивачем при пред`явленні до суду даного позову було сплачено судовий збір у розмірі, більшому від належного до сплати на 1 657,99 грн (4 284,93 – 2 626,94 = 1 657,99).
Разом з тим, суд зауважує, що правилами ч. 2 ст. 133 ЦПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору в разі його внесення в більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. 
Водночас, від позивача та його представника до суду не надходило клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору, а тому суд позбавлений можливості вирішити це процесуальне питання у відповідності до вимог діючого законодавства.
Що стосується посилання представника позивача у заяві про відшкодування судових витрат на те, що позивачем у даній справі було сплачено судовий збір в сумі 4 327,90 грн, то суд зазначає, що комісія банку за проведення платежу не є складовою судового збору, а тому не може додаватися до суми судового збору та, відповідно, заявлятися до стягнення у складі судового збору. 
З огляду на наведене вище, підстави для задоволення вимог заяви позивача про стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору в розмірі 4 327,90 грн – відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні такої вимоги, виходячи з наведених вище обґрунтувань.
З приводу вимоги заяви представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача поштових витрат в розмірі 110,00 грн, суд зазначає таке.
За правилами ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Як убачається з доданих представником позивача до заяви про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи документів, на виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачем засобом поштового зв`язку ДП «Укрпошта» на адресу відповідача у справі скеровувалася позовна заява з доданими до неї документами, поштові витрати, понесені позивачем за направлення такої кореспонденції відповідачеві склали 55,00 грн.
Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відтак, понесені позивачем поштові витрати, пов`язані з направленням відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами в розмірі 55,00 грн є витратами, пов`язаними з розглядом справи та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Водночас, що стосується витрат, понесених позивачем, у зв`язку з направленням відповідачеві засобом поштового зв`язку копії заяви про компенсацію судових витрат від 24 грудня 2025 року в сумі 50,00 грн, то суд зважає на таке.
За правилами ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі , такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Так, як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 після відкриття провадження у даній справі зареєструвала електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», а відтак, виходячи з положень ч. 7 ст. 43 ЦПК України, позивач та його представник, подавши після ухвалення рішення – 24 грудня 2025 року заяву про компенсацію судових витрат в електронній формі, повинні були направити її до електронного кабінету відповідача ОСОБА_2 , а ні у паперовій формі листом з описом вкладення. Більш того, представники відповідача ОСОБА_2 – адвокати Опольська Н.М. та Коваль О.Ю. також мають зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» та отримали від представника позивача заяву про компенсацію судових витрат в електронній формі.
Відтак, понесені позивачем поштові витрати в сумі 50,00 грн, пов`язані із вчиненням дій, яких позивач не повинен був вчиняти в розумінні вимог цивільного процесуального законодавства, не підлягають стягненню з відповідача, а, як це закріплено вимогами ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Посилання представника відповідача у заяві про зменшення витрат на правничу допомогу на те, що поштові витрати, понесені позивачем, у зв`язку з відправкою відповідачу заяв, пов`язаних з розглядом справи, не підлягають розподілу, оскільки є частиною витрат на правничу допомогу адвоката суд відхиляє, позаяк такі посилання не знаходять свого підтвердження жодними доказами. Більш того, з наданих суду представником позивача документів не вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та його адвокатом Шандулою О.О. було погоджено, що поштові витрати є складовою гонорару адвоката.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з проведенням оцінки спірного транспортного засобу, суд керується таким.
Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Правилами ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6-8 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник позивача на підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на проведення оцінки транспортного засобу позивач надав такі докази: 
- копію звіту про оцінку майна – NISSAN ROGUE, загальний легковий універсал, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 16.06.2025, складеного ТОВ «Консалтінг-Експерт І» на замовлення ОСОБА_1 ;
- копію квитанції до прибуткового касового ордера №5210 від 16.06.2025 на підтвердження сплати ОСОБА_1 проведеної ТОВ «Консалтінг-Експерт І» оцінки транспортного засобу NISSAN ROGUE, 2017 року випуску, в сумі 1 500,00 грн. 
На думку суду, вказані докази у достатній мірі підтверджують понесення позивачем ОСОБА_1 судових витрат на проведення оцінки спірного транспортного засобу в сумі 1500,00 грн.
При цьому суд відхиляє доводи заяви представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Коваля О.Ю., викладені останнім в клопотанні про зменшення судових витрат про те, що до звіту про оцінку майна позивачем не додано договору про надання послуг з оцінки майна, рахунку на оплату, акту виконаних робіт (наданих послуг), позаяк вимогами ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. 
Посилання представника відповідача на те, що звіт про оцінку майна датований 16 травня 2025 року, тобто до дати пред`явлення позивачем даного позову та до ухвалення судом рішення у справі, то суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових
Відтак, висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи та при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Отже, сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №712/4126/22).
Зважаючи на викладене вище та, беручи до уваги, що наданий позивачем звіт про оцінку майна був взятий до уваги під час ухвалення судового рішення, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки автомобіля заявлені правомірно та підлягають задоволенню. 
Що стосується вимог заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн, суд зважає на таке.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України "Про лобіювання" (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 вказаного вище Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, як це унормовано положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування гонорару за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (справа № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірнимі з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, виходячи з наведених положень, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема у положеннях частин п`ятої та шостої статті, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Відповідач, скориставшись своїм правом, звернувся до суду із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та клопотанням про відмову у задоволені заяви позивача про стягнення судових витрат.
Якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг (в разі наявності таких), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Так, судом установлено, що 25 червня 2025 року між адвокатом Шандулою О.О. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №08/25ЦП (далі - Договір). Відповідно до вимог п. 4.1. Розділу 4. «Порядок оплати послуг адвоката» Договору вартість послуг (гонорар) адвоката визначається, виходячи із вартості однієї години у 2000 грн (0,25 розміру мінімальної заробітної плати) в загальному розмірі 20 000 грн, який сплачується в момент підписання Договору. Сторони домовилися, що граничний розмір гонорару адвоката не може перевищувати 20 000 грн.
24 грудня 2025 року адвокат Шандула О.О. та позивач ОСОБА_1 підписали Акт приймання-передачі адвокатських послуг, у якому погодили, що адвокат надав, а клієнт прийняв такі види правничої допомоги: 1) консультації та аналіз матеріалів справи – 2 000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 1, загальна сума, що підлягає оплаті – 2 000,00 грн; 2) підготовка та подача до суду позовної заяви через систему «ЄСІТС» – 2 000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 2,5, загальна сума, що підлягає оплаті – 5 000,00 грн; 3) участь у судових засіданнях – 2 000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 5, загальна сума, що підлягає оплаті – 10 000,00 грн; 4) підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, процесуальних заяв та клопотань – 2 000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 1,5, загальна сума, що підлягає оплаті – 3 000,00 грн, разом – 20 000,00 грн. 
Як убачається зі змісту квитанції до прибуткового касового ордера №08/25 ЦП від 25 червня 2025 року, Федорко С.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.06.2025 сплатив адвокатові Шандулі О.О. 20 000,00 грн.
Так, суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони; врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру і порядку обчислення таких витрат.
Аналізуючи надані представником позивача – адвокатом Шандулою О.О. документи в обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд доходить такого висновку.
Так, згідно з актом приймання-передачі адвокатських послуг від 24 грудня 2025 року, адвокат надав, а клієнт прийняв, зокрема такі види правничої допомоги: 
-консультація та аналіз матеріалів справи (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 1, загальна сума, що підлягає оплаті – 2 000,00 грн;
-підготовка та подача до суду позовної заяви через систему «ЄСІТС» – 2 000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 2,5, загальна сума, що підлягає оплаті – 5 000,00 грн;
-участь у судових засіданнях – 2 000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 5, загальна сума, що підлягає оплаті – 10 000,00 грн; 
-підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, процесуальних заяв та клопотань – 2000,00 грн (вартість однієї години роботи адвоката, виходячи з 0,25 мінімальної заробітної плати), кількість годин, витрачених адвокатом – 1,5, загальна сума, що підлягає оплаті – 3000,00 грн. 
Що стосується такого виду правничої допомоги, як консультації та аналіз матеріалів справи, вартість якої представником позивача обраховано в сумі 2 000,00 грн, то суд зазначає, що представник позивача самостійно формував матеріали позовної заяви, а тому їх аналіз є нерозривним з процесом підготовки позовної заяви, сам по собі аналіз матеріалів позовної заяви не належить до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовки та подання позовної заяви, тому консультації та аналіз матеріалів справи не можуть вважатися фактично понесеними витратами, як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.
Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.01.2025, прийнятій у справі №369/849/18, провадження №61-1167св23, «Заявлені витрати в частині ознайомлення з ухвалою Верховного Суду про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і законодавства, необхідного для підготовки відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2, підготовка та подання через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз ухвали про відкриття касаційного провадження, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу в електронному вигляді не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на касаційну скаргу, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом».
Разом з тим, Верховний Суд неодноразово наголошував, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
Так, суд зважає на те, що представником позивача було підготовлено та подано позовну заяву, в ході підготовки якої представник позивача формував матеріали позовної заяви, здійснюючи їх аналіз, надавав позивачеві необхідні роз`яснення та консультації, вартість витрат на підготовку та подачу до суду позовної заяви між адвокатом і позивачем погоджена в сумі 5 000,00 грн.
З огляду на наведене вище, зважаючи на клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Коваля О.Ю. про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених представником позивача витрат за консультації, аналіз матеріалів справи, підготовку та подачу до суду позовної заяви, заявлену позивачем в загальному розмірі 7 000,00 грн, до 5 000,00 грн.
Що стосується такого виду правничої допомоги, як участь представника позивача у судових засіданнях по справі №643/10955/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, вартість якої між адвокатом та позивачем погоджено в розмірі 2 000,00 грн за 1 годину (10 000,00 грн за 5 годин), то суд зважає на те, що адвокат Шандула О.О. приймав участь у судовому засіданні по справі 04 вересня 2025 року з 09-27 години по 10-02 годину, тобто тривалістю 35 хвилин; 02 жовтня 2025 року з 08-46 години по 09-16 годину, тобто тривалістю 30 хвилин; 11 листопада 2025 року з 09-25 години по 10-46 годину, тобто тривалістю 1 година 21 хвилина; 10 грудня 2025 року з 15-58 години по 17-34 годину, тобто тривалістю 1 година 36 хвилин; 19 грудня 2025 року з 11-31 години по 11-51 годину, тобто тривалістю 20 хвилин. Загалом адвокат Шандула О.О. приймав участь у судових засіданнях по справі 262 хвилини, що становить 4 години 22 хвилини.
Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі №910/4277/21, від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 23.03.2023 у справі №921/434/21, від 25.04.2023 у справі №910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.
З огляду на наведене вище, та, беручи до уваги, що тривалість усіх судових засідань при розгляді даної справи склала 4 години 22 хвилини, представник позивача приймав безпосередню участь у судових засіданнях, а відтак потребував часу для прибуття до суду для участі у судових засіданнях, зазначений представником позивача часйого участі у судових засіданнях по справі – 5 годин, є обґрунтованим, а відтак, вимоги заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за участь представника позивача у судових засіданнях по справі в розмірі 10 000,00 грн за 5 годин участі в судових засіданнях (вартість за 1 годину роботи адвоката сторонами погоджено у 2 000,00 грн), є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про обґрунтованість витрат за підготовку відповіді на відзив на позовну заяву, процесуальних заяв та клопотань, які обраховані представником позивача в розмірі 3 000,00 грн за 1,5 годин роботи адвоката, то суд зважає на таке.
Як убачається з матеріалів справи, представником позивача було підготовлено та подано через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, обсяг даної заяви по суті справи складає 2 сторінки. Які саме процесуальні заяви та клопотання входять до наведених вище витрат, зазначених представником позивача в Акті приймання-передачі адвокатських послуг, у наданому суду Акті не конкретизовано, а тому суд позбавлений можливості оцінити ймовірні витрати часу адвоката на їх підготовку. З огляду на наведене, суд, з урахуванням клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Коваля О.Ю. про зменшення витрат на правничу допомогу, вважає за необхідне зменшити розмір заявлених витрат на підготовку відповіді на відзив, процесуальних заяв та клопотань до 2 200,00 грн. 
З огляду на наведене вище, суд доходить висновку, що та такими, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат, тобто їхньої дійсності та необхідності, є витрати в розмірі 17 200,00 грн, з яких: 5000,00 грн – консультації та аналіз матеріалів справи, підготовка та подача позовної заяви; 10 000,00 грн – участь у судових засіданнях; 2 200,00 грн – витрати на підготовку відповіді на відзив, процесуальних заяв та клопотань, надані адвокатом Шандулою О.О. послуги в зазначеній вище частині відповідають витраченому адвокатом часу та обсягу виконаної адвокатом роботи, є змістовними та обґрунтованими. 
Керуючись ст. 10, 12, 81, 133, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 17 200 (сімнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені позивачем у зв`язку з проведенням оцінки майна в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 поштові витрати, понесені позивачем у зв`язку з відправкою відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами у сумі 55 гривень гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини вимог про відшкодування судових витрат - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 22 липня 2026 року. 

Суддя : Я.Ю. Семенова