ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/4919/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком № 241670086891 від 07.07.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак відповідач протиправно відмовив у призначені пенсії. Позивач зазначає, що не відповідає за правильність заповнення трудової книжки, а тому недоліки при заповненні роботодавцем записів про періоди роботи позивача не може позбавляти його зарахування стажу та призначення пенсії. Крім того, зазначає, що надання підтверджень від органів пенсійного забезпечення російської федерації щодо отримання/неотримання позивачем пенсії під час дії воєнного стану не складає можливим. При цьому, позивач стверджує про наявність законодавчих підстав для зарахування страхового стажу набутого на території держав – учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення. Щодо не зарахування періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності, з підстав відсутності в РЗО інформації про сплату внесків, позивач вказує, що відповідач мав право витребувати докази на підтвердження сплати внесків у період з січня по травень 2025 р., однак відмовив у призначенні пенсії з формальних підстав. 
Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову. 

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

30.06.2025 р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії за віком. Згідно рішення пенсійного органу № 241670086891 від 07.07.2025 р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Підставами для відмови зазначено - відсутній страховий стаж роботи. До страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди: 
- період роботи 23.02.1987 по 10.05.1990, оскільки в записах трудової книжки відсутня підстава внесення запису про звільнення з роботи;
- не зараховано період ведення підприємницької діяльності з січня по травень 2025, оскільки в даних РЗО відсутня інформація про сплату внесків;
- не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 13.08.1991, оскільки згідно пункту 2 ст.24.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. Вказано, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що позивач не отримує пенсійних виплат в російській федерації. (а.с. 12-13).
Матеріали справи містять розрахунок страхового стажу позивача, який становить 27 років 8 місяців 19 днів. (а.с. 14).
Також матеріали справи містять копію трудової книжки позивача НОМЕР_1 . (а.с. 15-27).
В матеріалах справи наявна довідка від 02.09.2025 р. №17-45 Трудового архіву Виконавчого комітету Чернівецької міської ради та Державного архіву Чернівецької області від 02.09.2025 р. №896, Відомчого архіву Чернівецької Облспоживспілки від 25.09.2025 р. №360 про неможливість надати довідку про стаж роботи позивача у Чернівецькій оптовій базі «Укроптахозторг», оскільки документи з кадрових питань на зберігання не надходили. (а.с. 28-31).
Матеріали справи містять копію довідки Чернівецької телеграфно-телефонної станції Чернівецького обласного виробничо-технічного управління зв`язку від 30.07.1987 р. №253 про навчання позивача з 20 по 30.07.1987 року. (а.с. 35).
Також матеріали справи містять копію свідоцтва про державну реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем 14.06.2010 року. (а.с. 36).
В матеріалах справи наявні копії платіжних інструкцій від 09.04.2025 р. та 09.07.2025 р. про сплату позивачем ЄСВ за 1 та 2 квартали 2025 року. (а.с. 37-38)

Мотивувальна частина

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються, зокрема, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
За ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
30.06.2025 р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії за віком. Згідно рішення пенсійного органу № 241670086891 від 07.07.2025 р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Підставами для відмови зазначено про відсутній страховий стаж роботи. До страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди: 
- період роботи 23.02.1987 по 10.05.1990, оскільки в записах трудової книжки відсутня підстава внесення запису про звільнення з роботи;
- не зараховано період ведення підприємницької діяльності з січня по травень 2025, оскільки в даних РЗО відсутня інформація про сплату внесків;
- не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 13.08.1991, оскільки згідно пункту 2 ст.24.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. Вказано, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що позивач не отримує пенсійних виплат в російській федерації.
Суд вертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.п. 1.1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Крім того, у п. 3 Порядку зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.
Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а.
Таким чином, суд вважає безпідставною відмову у зарахуванні відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 23.02.1987 р. по 10.05.1990 р., з підстав невнесенню роботодавцем запису про звільнення з роботи.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач вживав заходів для отримання відповідних довідок щодо страхового стажу з 23.02.1987 р. по 10.05.1990 р., однак згідно довідок від 02.09.2025 р. №17-45 Трудового архіву Виконавчого комітету Чернівецької міської ради та Державного архіву Чернівецької області від 02.09.2025 р. №896, Відомчого архіву Чернівецької Облспоживспілки від 25.09.2025 р. №360 вказано про неможливість надати довідку про стаж роботи позивача у Чернівецькій оптовій базі «Укроптахозторг», оскільки документи з кадрових питань на зберігання не надходили. Таким чином, єдиним документом, що підтверджує страховий стаж позивача у даному випадку є виключно трудова книжка позивача, а тому відповідач зобов`язаний врахувати інформацію згідно відомостей трудової книжки щодо періодів роботи позивача у Чернівецькій оптовій базі «Укроптахозторг».
Щодо відмови відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період ведення підприємницької діяльності з січня по травень 2025, оскільки в даних РЗО відсутня інформація про сплату внесків, суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні копії платіжних інструкцій від 09.04.2025 р. та 09.07.2025 р. про сплату позивачем ЄСВ за 1 та 2 квартали 2025 року. Таким чином, відсутність інформації з баз даних РЗО про сплату позивачем ЄСВ не є належним підтвердженням того, що позивач у період з січня по травень 2025 р. не сплачувала ЄСВ. 
Крім того, суд звертає увагу, що згідно норм ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У даному випадку судом пенсійним органом не надано доказів звернення до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем документів щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2025 р. по справі №120/8471/23 зробив висновки, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Згідно п. 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1 визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача період ведення підприємницької діяльності з січня по травень 2025 р. з формальних підстав, не повідомляв позивача про необхідність надання додаткових документів та не дослідив наявні у позивача докази сплати ЄСВ з січня по травень 2025 року, що вказує на передчасність висновків оскаржуваного рішення. 
Щодо відмови відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990 та з 04.12.1990 по 13.08.1991, суд зазначає наступне. 
Суд звертає увагу, що період роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990 та з 04.12.1990 по 13.08.1991 не є спірним між сторонами та підтверджується інформацією з трудової книжки позивача. 
Згідно з п. 2 ст.24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до п. 4 «Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 562 у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. 
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. 
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди. 
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі неукладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, — до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії. 
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України “Про інформацію” та “Про захист персональних даних”, і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом. 
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Судом встановлено, що відповідачем не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 13.08.1991, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація про те, що позивач не отримує пенсійних виплат в російській федерації. Однак, суд вважає, що відсутність зазначення позивачем інформації щодо не отримання пенсійних виплат в російській федерації не визначено у п. 2 ст.24-1 Закону №1058-IV та п. 4 Порядку № 562, як підставу для відмови у зарахуванні до страхового стажу відповідного періоду роботи. Крім того, суд наголошує, що пенсійний орган наділений повноваженнями як самостійно отримувати документи про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, так і повідомляти заявника про необхідність подати додаткових документів. Однак, у спірних правовідносинах відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990 та з 04.12.1990 по 13.08.1991 фактично з формальних підстав, переклавши обов`язок доведення обставин не отримання пенсійних виплат в російській федерації на позивача, що вказує на передчасність висновків оскаржуваного рішення. 

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено суду правомірність та обґрунтованість рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд встановив, що під час розгляду заяви позивача від 30.06.2025 р., не досліджено належним чином надані позивачем документи, безпідставно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи від 23.02.1987 р. по 10.05.1990 р., не вжито достатніх заходів для отримання додаткових документів для підтвердження страхового стажу за періоди роботи позивача з січня по травень 2025 р. (період ведення підприємницької діяльності) та за періоди роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 13.08.1991. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що заява позивача від 30.06.2025 р. належним чином розглянута не була, у зв`язку із чим належним способом відновлення порушеного права у спірних правовідносинах буде зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути вказану заяву позивача з урахуванням висновків суду в даній справі. 
З вказаних підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. 

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,- 

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком № 241670086891 від 07.07.2025 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.06.2025 р. про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу позивача періоду роботи з 23.02.1987 р. по 10.05.1990 р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а також із повторним розглядом питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи позивача з січня по травень 2025 р. (період ведення підприємницької діяльності) та за періоди роботи на території російської федерації з 02.07.1990 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 13.08.1991 р., з урахуванням висновків суду в даній справі.
4. В решті позову відмовити.
5. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 605,60 гривень.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання. 

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецький р-н, Чернівецька обл., 58002, ЄДРПОУ 40329345).

Суддя Т.М. Брезіна