| | Справа №760/22325/26 1-кс/760/10697/26

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №12014100090003695 від 05 травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладеної постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_4 від 07 травня 2014 року в межах кримінального провадження №12014100090003695.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 є власницею зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 1998 року, зареєстрованого Українською біржею « Десятинна » за №680-Б/203.

З наданих матеріалів убачається, що 05 травня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014100090003695 внесено відомості за фактом крадіжки майна з квартири АДРЕСА_2 .

Під час досудового розслідування встановлено, що в період із 14 год 30 хв 30 квітня 2014 року до 20 год 20 хв 04 травня 2014 року невстановлена особа шляхом злому замків проникла до зазначеної квартири та викрала грошові кошти, ювелірні вироби й оригінали правовстановлюючих документів, зокрема на квартиру АДРЕСА_3 у цьому будинку, яка належить ОСОБА_3 .

Постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_4 від 07 травня 2014 року накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Зі змісту цієї постанови вбачається, що заборону було застосовано з метою запобігання можливому незаконному заволодінню невідомими особами правом власності на квартиру з використанням викрадених правовстановлюючих документів.

На підставі постанови слідчого 08 травня 2014 року о 15 год 16 хв до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження №5595839, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, обтяжувач - Солом`янське РУ ГУ МВС України в місті Києві, особа, в інтересах якої встановлено обтяження, - ОСОБА_3 .

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 серпня 2026 року №488529697 ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3357235380000.

Заявниця зазначає, що правовстановлюючі документи на квартиру відновлені, її право власності зареєстроване в установленому законом порядку, тому обставини, з метою запобігання яким було встановлено заборону відчуження, відпали. Подальше існування обтяження не забезпечує захисту її прав, а перешкоджає здійсненню правомочностей власника.

Орган досудового розслідування належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, проте свого представника у судове засідання не направив, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду не подав.

Письмових заперечень, актуального витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанови про закриття кримінального провадження або інших матеріалів, які б підтверджували наявність актуальної процесуальної потреби у подальшому обмеженні права ОСОБА_3 на розпорядження квартирою, органом досудового розслідування не надано.

Відповідно до частини другої статті 174 КПК України про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна повідомляються особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Отже, зазначена норма встановлює обов`язок повідомити відповідних осіб, однак не встановлює обов`язкової участі слідчого або прокурора у розгляді клопотання та не передбачає відкладення розгляду в разі їх неявки.

З огляду на належне повідомлення органу досудового розслідування, відсутність заяви про відкладення та встановлений частиною другою статті 174 КПК України строк розгляду клопотання слідчий суддя вважає можливим провести його розгляд за відсутності представника органу досудового розслідування за наявними матеріалами.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Отже, незалежно від назви постанови слідчого від 07 травня 2014 року встановлена нею заборона на відчуження нерухомого майна за своїм змістом є обмеженням права власниці на розпорядження майном і відповідає правовій природі арешту майна.

На момент винесення зазначеної постанови діяв КПК України 2012 року, за приписами статей 16, 170, 171, 173 якого питання про обмеження права власника на відчуження нерухомого майна вирішувалося слідчим суддею за відповідним клопотанням сторони кримінального провадження.

Стаття 110 КПК України регулює форму процесуальних рішень слідчого, дізнавача та прокурора, але не встановлює самостійної правової підстави й не наділяє слідчого повноваженням одноособово застосовувати арешт нерухомого майна. Тому посилання у постанові слідчого від 07 травня 2014 року на статтю 110 КПК України не могло бути належною процесуальною підставою для обмеження права власниці на розпорядження квартирою.

Щодо належного порядку судового захисту слідчий суддя враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, відповідно до якого особа, яка вважає, що арештом майна, застосованим у межах кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року, порушено її право власності, навіть якщо вона не є учасником кримінального провадження, має право вимагати скасування такого обмеження в порядку кримінального судочинства. Наведений правовий висновок стосується визначення належного виду судочинства та сам по собі не визначає правомірності постанови слідчого від 07 травня 2014 року.

За змістом частини першої статті 174 КПК України інший власник або володілець майна, який не був присутній під час розгляду питання про арешт майна, має право заявити клопотання про його скасування повністю або частково. Арешт може бути скасовано, якщо заявник доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт було накладено необґрунтовано.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22 дійшла висновку, що в разі закриття слідчим або прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, припиняють свою дію безпосередньо на підставі частини четвертої статті 132 КПК України. Водночас постановлення слідчим суддею після закриття кримінального провадження ухвали про скасування арешту майна або про відмову в його скасуванні кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Разом із тим матеріали цього судового провадження не містять постанови слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження №12014100090003695. Орган досудового розслідування, будучи належним чином повідомленим про розгляд клопотання, відомостей про закриття кримінального провадження не надав. Тому правові підстави вважати, що досудове розслідування закінчене внаслідок закриття кримінального провадження, у слідчого судді відсутні, а клопотання підлягає вирішенню за правилами частин першої та другої статті 174 КПК України.

Із постанови слідчого від 07 травня 2014 року вбачається, що заборона була встановлена не з метою забезпечення збереження речового доказу, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, відшкодування шкоди або стягнення неправомірної вигоди, а виключно в інтересах ОСОБА_3 для запобігання можливому незаконному відчуженню її квартири з використанням викрадених документів. Предметом кримінального правопорушення були, зокрема, правовстановлюючі документи на квартиру. Власницею квартири є потерпіла від кримінального правопорушення, а не особа, щодо якої здійснюється кримінальне провадження.

Матеріали не містять відомостей про визнання квартири речовим доказом, можливість її спеціальної конфіскації чи конфіскації як виду покарання, а також про забезпечення за рахунок цієї квартири цивільного позову або стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Правовстановлюючі документи на квартиру відновлені, а право власності ОСОБА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, обставини, з метою запобігання яким було встановлено заборону відчуження, припинили існувати.

Орган досудового розслідування не навів жодної передбаченої статтею 170 КПК України мети, яка вимагала б подальшого обмеження права ОСОБА_3 на розпорядження квартирою.

Неявка представника органу досудового розслідування сама собою не є підставою для задоволення клопотання. Водночас відсутність заперечень та матеріалів, які б підтверджували необхідність збереження обмеження, оцінюється слідчим суддею разом з іншими доказами.

З моменту встановлення заборони минуло понад дванадцять років. Подальше обмеження права ОСОБА_3 на розпорядження належним їй майном за відсутності визначеної законом процесуальної мети не відповідає вимогам законності, розумності та співмірності втручання у право власності.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що арешт майна був застосований без передбаченого КПК України судового рішення, а заявницею також доведено, що потреба у подальшому існуванні обмеження відпала. Тому клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 травня 2024 року у справі №712/191/23, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в його скасуванні, постановлені під час досудового розслідування в порядку статті 174 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтями 16, 131, 132, 170, 173, 174, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна, який полягає у забороні відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3357235380000, що належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_4 від 07 травня 2014 року в межах кримінального провадження №12014100090003695 від 05 травня 2014 року та зареєстрований 08 травня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як обтяження за номером запису 5595839.

Копію ухвали направити ОСОБА_3 та Солом`янському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1