ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року | | Справа № 260/383/26 пров. № А/857/22566/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним, та зобов"язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
До Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) просить суд: 
- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.12.2025 р. про відмову у виплаті грошової винагороди ОСОБА_1 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11 лютого 2025 року; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення та виплатити ОСОБА_1 1000000 (мільйон грн.) у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11 лютого 2025 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суд першої інстанції постановив рішення, яким задоволено частково адміністративний позов, а саме суд: - визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153; - зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відкриття щодо позивача кримінального провадження та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань саме по собі не свідчить про притягнення його до кримінальної відповідальності у розумінні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153. Суд виходив з того, що відповідач не довів наявності передбачених зазначеною постановою підстав для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди, а витяг з ЄРДР не є належним доказом притягнення особи до кримінальної відповідальності та не спростовує гарантій презумпції невинуватості. У зв`язку з цим суд визнав протиправною відмову відповідача у розгляді питання про виплату позивачу одноразової грошової винагороди, водночас зазначивши, що визначення права позивача на таку виплату та її розміру належить до дискреційних повноважень відповідача. З огляду на це суд зобов`язав відповідача повторно розглянути рапорт позивача з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні, відмовивши при цьому у задоволенні вимоги про безпосереднє стягнення на користь позивача 1000000 грн. як передчасної.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Відповідач оскаржив рішення першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про протиправність відмови у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153. Зазначає, що після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року №942 умовою невиплати такої винагороди є факт притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності, а щодо позивача здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 332 та частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України. На думку апелянта, за таких обставин відповідач був позбавлений можливості прийняти рішення щодо виплати чи невиплати позивачу одноразової грошової винагороди до завершення відповідного кримінального провадження. У зв`язку із цим вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в оскарженій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте з дотриманням норм законодавства, на підставі повно встановлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги, на його переконання, є безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування не свідчить про притягнення особи до кримінальної відповідальності, а тому не є передбаченою пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 підставою для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди. Покликається на принцип презумпції невинуватості, закріплений статтею 62 Конституції України, та правову позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої особа не може вважатися такою, що притягнута до кримінальної відповідальності, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Вказує, що протягом проходження військової служби належним чином виконував службові обов`язки, брав безпосередню участь у бойових діях, нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України» та не притягувався до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності. . 
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції та перевірив суд апеляційної інстанції:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 20 років 05.03.2022 уклав контракт строком на 6 місяців з 08.03.2022 по 07.09.2022 для проходження військової служби у лавах Державної прикордонної служби України. Позивач починаючи з 08.03.2022 донині проходить військову службу України у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 02.10.2025.
Позивач з 02.10.2022 по 01.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Володимирівці, н.п. Авдіївці, н.п. Уманському, н.п. Красногорівці, н.п. Курахівці, н.п. Новоселідові Донецької області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 16.12.2022 року №12/35; має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , дата видачі 05 квітня 2023 року.
24.12.2025 позивач подав відповідачу рапорт про призначення та виплату йому одноразової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025 року №153.
26 грудня 2025 року відповідач надав відповідь про те, що питання про виплату одноразової грошової винагороди буде вирішене після прийняття рішення в кримінальному провадженні.
Суд апеляційної інстанції додатково встановив такі обставини
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 408 від 30.04.2025 року старший сержант ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 24 квітня 2025 року одержав вибухову травму, акубаротравму, забій лівого ліктьового суглоба, закритий перелом СЗ хребця. За обставин: при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме противник здійснив скид невідомого вибухового пристрою з БрЛА під час переміщення особового складу з ВП «ЮТА» на ПЗЛ «СЛИВА» в районі н.п. Білогорівка, відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава: витяг з журналу бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_1 (№66 гриф від 22.10.2024/ № 76 гриф від 26.04.2025).
Згідно з довідкою гарнізонної ВЛК від 24.06.2025 № 2561 проведено медичний огляд ОСОБА_1 гарнізонною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Синдром вкороченого інтервалу P-Q (CLC) без пароксизмальних порушень ритму. СН0. Функціональна гіпербілірубінемія з незначним порушенням функції. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Залишкові явища після ВТ (24.04.2025): забою м`яких тканин ділянки шийного відділу хребта без порушення функції. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка в/ч НОМЕР_3 про обставини травми від 30.04.2025 № 13.5/32186/25-Вн)».
Позивач має процесуальний статус підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42025072210000276 від 17.09.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст.368 КК України, що підтверджується ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2026 року у справі № 308/449/26, якою продовжено строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні
Норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі -Закон № 2011-XII).
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови №153 учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови №153 встановлено, що:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
- виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: 1) були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; 2) проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”; 3) проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
За змістом частини 1 статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Постанова Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" від 11.02.2025 року за №153 опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" 13.02.2025 року. Таким чином, Постанова №153 набрала чинності 13.02.2025, з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Позиція суду апеляційної інстанції
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов висновку, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення щодо позивача досудового розслідування саме по собі не підтверджує наявності передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 підстави для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди, оскільки не свідчить про притягнення позивача до кримінальної відповідальності.
Аргументи апелянта зводяться до того, що здійснення щодо позивача досудового розслідування у кримінальному провадженні виключає можливість прийняття рішення про виплату одноразової грошової винагороди до завершення кримінального провадження.
У спірних правовідносинах ключовим є питання, чи може вважатися особа, щодо якої внесено відомості до ЄРДР та здійснюється досудове розслідування, вважатися такою, що притягувалася до кримінальної відповідальності у розумінні абзацу п`ятого пункту 4 Постанови № 153, що виключає можливість виплати одноразової грошової винагороди.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
Аналіз Постанови №153 дозволяє зробити висновок, що реалізація права особи у спірних правовідносинах на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
- бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, до набрання чинності цією постановою (13.02.2025) у віці до 25 років;
- бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
- брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у військовослужбовців захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон);
- відсутності фактів притягнення до кримінальної відповідальності, або двічі чи більше разів до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або до дисциплінарної відповідальності на підставі письмового наказу за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Колегія суддів враховує, що положення Постанови №153 пов`язують неможливість виплати одноразової грошової винагороди з фактом притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності, а не з фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань чи здійснення досудового розслідування, в межах якого військовослужбовець є підозрюваним. Ототожнення цих понять є помилковим, оскільки досудове розслідування є лише стадією кримінального провадження, під час якої перевіряються обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, збираються та оцінюються докази тощо; в кінцевому результаті підозрюваний набуває статусу обвинуваченого, а справа передається до суду для розгляду по суті, або кримінальне провадження закривається. Проте статус підозрюваного сам по собі не підтверджує вини особи у вчиненні злочину/проступку та не свідчить про притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності. Такий підхід узгоджується з положеннями статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідач не надав доказів того, що станом на момент звернення позивача із заявою про виплату допомоги щодо нього був ухвалений обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, чи будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність підстав для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000грн.
Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, здійснення щодо особи досудового розслідування саме по собі не є підставою вважати її такою, що притягувалася до кримінальної відповідальності для цілей застосування абзацу п`ятого пункту 4 Постанови №153. 
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права, то колегія суддів також погоджується з його висновками з огляду на їх обґрунтованість. Суд встановив, що відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди, не здійснив належної оцінки наявності передбачених Постановою №153 умов для її призначення, а фактично обмежився посиланням на наявність кримінального провадження, яке саме по собі не є визначеною законодавством підставою для відмови. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав дії відповідача протиправними та зобов`язав його повторно розглянути рапорт позивача з урахуванням висновків суду. Водночас питання щодо призначення та виплати одноразової грошової винагороди належить до компетенції відповідача, який має перевірити дотримання усіх умов, передбачених Постановою №153, та прийняти відповідне рішення, в т.ч. числі щодо суми виплати. З огляду на це суд першої інстанції правильно не підміняв собою суб`єкта владних повноважень і не вирішував замість нього питання про безпосередню виплату позивачу винагороди, а застосував ефективний та належний спосіб захисту порушеного права, що відповідає абзацу другому частини четвертої статті 245 КАС України (шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий рапорт із урахуванням правової оцінки, наданої судом).
Підсумовуючи наведені мотиви, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на висновок по суті апеляційної скарги суд покладає понесені апелянтом судові витрати на нього.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 260/383/26 – без змін.
Понесені апелянтом судові витрати покласти на нього.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення постанови. 

Головуючий суддя | | Р. М. Москаль
судді | | Т. М. Димарчук
| | П. І. Сало
Повне судове рішення складено 05.08.26