ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"14" липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/236/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Найфлейша В.Д. 
При секретарі судового засідання Дурович А.А.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №916/236/26
за позовом: ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ПРОКУРАТУРИ (73025, Херсонська обл., місто Херсон, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛІВСЬКА, будинок 33, ЄДРПОУ 04851120)
до відповідачів: 1) Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73003, м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 26 – Б, ЄДРПОУ 39766281)
2) Генічеської міської ради (75500, Херсонська обл., Генічеський район, м. Генічеськ, вул. Міська, буд. 8, ЄДРПОУ 35248359)
За участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Херсонської обласної державної адміністрації
про визнання недійсним наказу, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації 

Представники сторін:
Прокурор - Волкова Н.М. (зал )
Представник відповідача - Маляренко Алла Олегівна (поза межами суду) - від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області
Представник третьої особи - ШМИГОЛЬ ФЕЛІКС ДАВЛЕТОВИЧ (поза межами суду) - Херсонська обласна державна адміністрація

ВСТАНОВИВ:
Херсонська обласна прокуратура звернулась до господарського суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Генічеської міської ради про визнання недійсним наказу, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації.
Ухвалою суду від 02.02.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
03.02.2026р. до суду Генічеською міською радою було надано відзив на позовну заяву.
06.02.2026р. до суду прокурором надано відповідь на відзив Генічеської міської ради.
09.02.2026р. до суду Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області надано відзив.
10.02.2026р. до суду прокурором надано відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.
05.03.2026р. до суду від представника Генічеської міської ради надійшло клопотання про залучення третьої особи, відповідно до якого відповідач просив суд залучити у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: Херсонську обласну державну адміністрацію та Генічеську районну державну адміністрацію та про витребування доказів, а саме: витребування у прокурора та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області землевпорядної документації щодо формування земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, в т.ч. графічні та погоджувальні матеріали.
Ухвалою суду від 07.04.2026р. продовжено строк підготовчого провадження з розгляду позовної заяви по справі №916/236/26 на 30 днів, засідання призначено на "14" квітня 2026 р. о 11:45.
Ухвалою суду від 14.04.2026р. клопотання Генічеської міської ради про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору та витребування доказів - задоволено частково, у зв`язку з оголошенням представником Генічеської міської ради в судовому засіданні про допущену помилку щодо залучення Генічеської районної державної адміністрації , залучено Херсонську обласну державну адміністрацію в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області землевпорядну документацію щодо формування земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, в т.ч. графічні та погоджувальні матеріали, запропоновано Генічеській районній державній адміністрації надати пояснення по справі, розгляд справи відкладено на 05.05.2026р. о 16:30.
04.05.2026р. до суду від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надійшли пояснення щодо неможливості виконання ухвали суду про витребування доказів. 
05.05.2026р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
15.05.2026р. до суду Генічеської міської ради надано додаткові пояснення.
У судовому засіданні 14.07.2026 року судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне:
Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури в обґрунтування позову зазначає, що в ході вивчення стану додержання земельного та водного законодавства при формуванні як об`єктів права земельних ділянок сільськогосподарського призначення в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, зокрема, було встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та фактично є земельною ділянкою водного фонду.
Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №47 від 11.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15343,4378 га згідно з переліком, у якому зазначені кадастрові номери земельних ділянок, їх місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельні ділянки, обмеження у їх використанні, що додається.
До вказаного переліку увійшла ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га (п.6 переліку), із зазначенням цільового призначення 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).
14.12.2020 складений акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, згідно з яким Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020 №47 передає із державної власності, а Генічеська міська рада Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області приймає у комунальну власність Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельні ділянки згідно з додатком, в п.6 якого вказано земельну ділянку з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270.
З наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 452909203 від 20.11.2025 вбачається, що 01.07.2021 зареєстроване право власності Територіальної громади, Генічеської міської ради на земельну ділянку кадастровий номер: 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59158605 від 08.07.2021 07:46:07, державний реєстратор Сергєєва Світлана Анатоліївна, Виконавчий комітет Генічеської міської ради, Херсонська обл. Документи, подані для державної реєстрації: наказ, серія та номер: 47, виданий 11.12.2020, акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 14.12.2020, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 86, виданий 23.12.2020, акт приймання-передачі нерухомого майна, додаток до рішення, серія та номер: б/н, виданий 23.12.2020.
За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га розташована в безпосередній близькості до урізу води (впритул до) Азовського моря та їй присвоєно категорію землі сільськогосподарського призначення.
Прокурор зауважує, що факт знаходження спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги підтверджено витягом з інформаційно – телекомунікаційної системи “Автоматизована система Державного земельного кадастру”, а також листом Національного центру управління та випробувань космічних засобів (з додатками), згідно з якими земельна ділянка розташована на території природоохоронної водозахисної смуги (на відстані менш ніж 100 м від води), та межує безпосередньо з урізом води. 
Відповідно до Державного водного кадастру поверхневий водний об`єкт, з яким межує спірна земельна ділянка є Азовським морем, а саме його складовою частиною – затока Сиваш, код типу масиву UA_TW_M6_E_O.
Прокурор вказує, що правовий статус водного масиву UA_TW_M6_E_O визначений відповідно до Порядку здійснення державного моніторингу вод (Постанова Кабінету Міністрів України № 758 від 19.09.2018р.) та Методики визначення масивів поверхневих та підземних вод (Наказ Міністерства екології та природних ресурсів № 4 від 14.01.2018р.).
Прокурор зазначає, що об`єкт водного фонду, до якого примикає земельна ділянка, ідентифікований як еврігалинний відкритий лиман (код UA_TW_M6_E_O). Специфіка таких об`єктів полягає у постійному гідрологічному зв`язку з Азовським морем та динамічності берегової лінії.
Враховуючи, що вказаний об`єкт відноситься до перехідних вод Азовського моря, прокурор вважає, що прилегла до нього територія в силу ст. 88 Водного кодексу України є прибережною захисною смугою, на якій, згідно зі ст. 89 Водного кодексу України та ст. 61 Земельного кодексу України, заборонено ведення сільськогосподарської діяльності та існування земель відповідної категорії.
У зв`язку з вищезазначеним, прокурор стверджує, що прийняття ГУ Держгеокадастру у Херсонській області наказу від 11.12.2020р. № 47 в частині земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яким фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, та яка передана у комунальну власність як земельна ділянка сільськогосподарського призначення, прийнято з перевищенням повноважень та порушенням вимог ст. ст. 21, 152, ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 21, 393 Цивільного кодексу України.
Ураховуючи, що право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду зареєстровано за реєстраційним номером 42873334 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 та акта приймання-передачі нерухомого майна (якими визначено спірну земельну ділянку як сільськогосподарського призначення), на думку прокурора, право власності на вказаний об`єкт нерухомості має бути припинено шляхом скасування державної реєстрації такого права.
Прокурор відмітив, що якщо ділянка входить у межі прибережної захисної смуги, вона автоматично є землею водного фонду. Будь-яка документація із землеустрою, що стверджує зворотне, є завідомо неправомірною.
Існування вказаної ділянки унеможливлює виготовлення проєкту землеустрою щодо встановлення меж водогосподарських зон та прибережної захисної смуги. Тому, без скасування права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки, землі водного фонду будуть обліковуватись як землі сільськогосподарського призначення, а отже на них не буде поширюватись режим обмеженої господарської діяльності.
На твердження прокурора, для прибережних захисних смуг вздовж морів закон (ст. 88 Водного кодексу України) не вимагає окремого рішення органу влади про їх “створення”. Відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги не означає відсутності самої смуги, оскільки її межі встановлені безпосередньо законом.
Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншим цільовим призначенням та встановленими обмеженнями у використанні.
Враховуючи все викладене, прокурор просить суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” в частині, що стосується передачі у комунальну власність Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270; скасувати рішення державного реєстратора Сергєєвої С.А. (індексний номер рішення 59158605 від 08.07.2021р.) про державну реєстрацію права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359 ) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області з одночасним припиненням права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області, номер запису про речове право 42873334, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2403160765221, шляхом скасування державної реєстрації речового права; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га в Державному земельному кадастрі.
Також, прокурором наведено підстави для представництва у суді інтересів держави, а саме Генічеської міської територіальної громади.
Щодо доводів відповідачів про неналежність звернення прокурора з позовом як самостійного позивача, прокурор зазначає, що ініціювання судового розгляду у випадку оскарження рішення органу державної виконавчої влади у сфері земельних відносин прокурором, а не цим же суб`єктом владних повноважень, є інструментом правосуддя, елементом забезпечення обґрунтованості та законності судового рішення та реалізації функцій держави, як гаранта законності суспільних відносин.
Щодо доводів відповідачів про обрання неефективного способу захисту, прокурор зазначає, що спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47, на підставі якого вчинено державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, відповідно до прямої вказівки ч. 11 ст. 17-2 Земельного кодексу України, не втратив чинності шляхом свого виконання та продовжує діяти до цього часу, оскільки існує (діє) право власності, яке виникло на підставі цього розпорядчого адміністративного акту, а тому підлягає скасуванню у судовому порядку.
Серед способів захисту цивільних прав власника земель як Цивільний кодекс України (ст. 21), так і Земельний кодекс України (ст. 155) визначає можливість оскарження у судовому порядку правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
На твердження прокурора, оскарження в судовому порядку правовстановлюючого рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке є підставою (юридичним фактом) виникнення (у власника) та припинення (у Українського народу) цивільних прав – є належним способом захисту порушеного права. Неоскарження прийнятого всупереч вимог закону рішення уповноваженого органу щодо розпорядження земельними ділянками державної власності матиме своїм наслідком залишення в силі незаконного рішення, що суперечитиме волі та інтересам суспільства, а також може призвести до його повторного виконання. Таке рішення, до моменту втрати ним чинності на підставі рішення суду, може виступати формальною підставою для реєстрації речових прав чи укладення нових правочинів.
На підставі наведеного вище, прокурор просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Херсонської обласної державної адміністрації, в судовому засіданні позов прокурора підтримує.
Відповідач – Генічеська міська рада, проти позову заперечує та зазначає, що прокурор мав подавати позовну заяву в інтересах Херсонської обласної державної адміністрації, яка, на думку прокурора, на момент прийняття оскаржуваного наказу та вчинення реєстраційних дій була уповноваженим державним органом, що розпоряджається земельною ділянкою з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га.
На думку відповідача, прокурор обрав неефективний спосіб захисту державних інтересів так як задоволення (виконання) позовних вимог, а саме: скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та акту передачі земельної ділянки до нього, а також державної реєстрації земельної ділянки не вирішує по суті питання права власності на цю землю та її категорійну належність, та робить цю землю безгосподарною. До того ж, з урахуванням положень ст. ст. 78-79-1 Земельного кодексу України, задоволення позовних вимог призведе до знищення цієї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто обумовить її вибуття з державної або колективної власності.
Також відповідач вважає, що прокурор в мотивувальній частині позову допускає невірне трактування положень Земельного кодексу України та Водного кодексу України, що обумовлює невідповідність позовних вимог вимогам чинного законодавства.
Так, основною підставою позовних вимог є перебування земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га у межах прибережної захисної смуги Азовського моря. Зазначена земельна ділянка була сформована 02.07.2019 року за результатами інвентаризації земель державної власності на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 05.08.2019р. 
На твердження відповідача, перебування земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га у межах прибережної захисної смуги Азовського моря ніяким чином не забороняє її використання як сільськогосподарської землі та не унеможливлює її державну реєстрацію в якості земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а лише накладає певні обмеження у здійсненні на ній господарської діяльності, адже відповідно до ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що обмеження щодо використання земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 є такими, що встановлені ст. 90 Водного кодексу України та ст. 62 Земельного кодексу України є чинними з моменту прийняття відповідних кодексів та не потребують додаткової державної реєстрації. 
Відповідач зауважує, що земельна ділянка, що є предметом позову, не була передана в оренду чи інше користування, питання щодо недодержання кимось обмежень, встановлених для прибережної захисної смуги є передчасним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідач - ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, проти позову заперечує та вважає, що у прокурора як самостійного позивача відсутні повноваження щодо звернення до суду з такими підставами та предметом позову, виходячи з того, що розпорядником земельної ділянки на дату прийняття оскаржуваного наказу Держгеокадастру була Херсонська обласна державна адміністрація, у звязку із чим звертатися до суду з такими позовними вимогами прокурор мав в інтересах Херсонської обласної державної адміністрації, а не самостійно.
Також, на думку відповідача, належним позивачем у справі, інтереси якого міг би представляти прокурор, також могла бути Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) за умови виявлення порушень природоохоронного законодавства.
Відповідач зауважує, що позовна вимога про скасування в частині наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не є ефективним способом захисту права чи інтересу позивача, адже наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”, яким передано спірну земельну ділянку в комунальну власність, реалізований та вичерпав свою дію фактом його виконання.
Крім того, на думку відповідача, вимога про скасування державної реєстрації права не відповідає належному способу захисту.
Як зазначає відповідач, для встановлення належності земельної ділянки до земель водного фонду недостатньо лише факту її розташування біля водного об`єкта. Необхідно визначити вид водного об`єкта (озеро чи ставок) і встановити, чи знаходиться земельна ділянка в межах прибережної захисної смуги з урахуванням розміру такої смуги для конкретного виду водного об`єкта. Листи контролюючих органів є лише службовою кореспонденцією і не можуть підміняти собою належні засоби доказування у земельних спорах, такі як висновки експертів або землевпорядна документація.
Відповідач зауважує, що однією з підстав реєстрації речового права власності за територіальною громадою Генічеської міської ради також є рішення Генічеської міської ради від 23.12.2020 р. № 86, яким прийнято до комунальної власності спірну земельну ділянку, та яке прокурором не оскаржується. 
Надаючи відповідь на відзив Генічеської міської ради, прокурором було зазначено суду, що на час передачі спору на розгляд суду Херсонська обласна державна адміністрація позбавлена повноважень розпорядження землями водного фонду та реалізації інтересів держави у відносинах землекористування вказаної категорії та її участь у справі неможлива.
За доводами прокурора, ефективним способом захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах, який узгоджується з положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, буде відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав або створення небезпеки порушення прав та скасування права власності та державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Як вважає прокурор, без скасування права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки, землі водного фонду будуть обліковуватись як землі сільськогосподарського призначення, а отже на них не буде поширюватись режим обмеженої господарської діяльності. 
З огляду на вищевикладене, ефективним способом захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах, який узгоджується з положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, буде відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав або створення небезпеки порушення прав та скасування права власності та державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Надаючи відповідь щодо відзиву Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, прокурором було зазначено суду, що з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Прийняття органом влади рішень ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних відносин.
За посиланням прокурора, спірний наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області став підставою для незаконного формування та передачі у комунальну власність земельної ділянки та, як наслідок, протиправної державної реєстрації прав комунальної власності на таку землю, зі зміною, відповідно, її цільового призначення. Таким чином, оскарження спірного наказу органу кадастру у цій справі за умови невідповідності закону спрямоване на захист інтересу держави в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення), тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення згаданого інтересу.
Надаючи додаткові пояснення, Генічеською міською радою було зазначено суду, що має місце конкуренція норм ст. 58 Земельного кодексу України і ст. 4 Водного кодексу (згідно яких прибережні захисні смуги відносяться до земель водного фонду) з однієї сторони та ст. 89 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України (згідно яких прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель).
Отже, суд зазначає, що у відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді суд вважає за необхідне вказати наступне.
Прокурор у даній справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави у випадках, визначених законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи тощо.
Згідно до ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За приписами ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідно функції у спірних відносинах.
За висновками Європейського суду з прав людини, підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення від 15 січня 2009 року у справі “Менчинська проти Росії” (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народ. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 1, 2 ЗК України, відповідно до яких земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. 
Аналіз норм Конституції України, Земельного кодексу України свідчить, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у земельних правовідносинах діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи ці повноваження, вказані органи вступають у правовідносини з юридичними та фізичними особами. 
Як вважає прокурор, вилучення з порушенням земельного законодавства земель водного фонду, зміна їх цільового призначення, загрожує порушенню використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та порушує інтереси держави, незаконна зміна цільового призначення, становить суспільний інтерес. 
В даному випадку, як було зазначено прокурором суду, порушення інтересів держави полягає в тому, що земельна ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 не може існувати в межах прибережної захисної смуги Азовського моря як землі сільськогосподарського призначення, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншими цільовим призначенням.
За матеріалами справи судом з`ясовано, що Херсонською обласною прокуратурою в порядку ст.23 Закону України “Про прокуратуру” скеровано запит Генічеський міській раді, де зазначено про конкретні порушення законодавства при переході в комунальну власність земельної ділянки водного фонду, яка обліковується як сільськогосподарського призначення.
У справі №911/3738/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина 3 статті 13, частина 7 статті 41, частина 1 статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт "а" частини 1 статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 №183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, пункт 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).
Поняття “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах” означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким чином, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (провадження №12-161гс18, пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження №12- 245гс18, пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 26), від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 8.5) та інші). У постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зроблено висновок, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.
Враховуючи вказані норми та те, що відповідачами за даним позовом є орган місцевого самоврядування в особі Генічеської міської ради Херсонської області, за якою на праві власності зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 та яка, за посиланнями прокурора, не може існувати в межах прибережної захисної смуги Азовського моря як землі сільськогосподарського призначення, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншим цільовим призначенням, тому позовна заява подана прокурором в інтересах держави, як самостійним позивачем у зв`язку з відсутністю уповноваженого державою органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи обґрунтування прокурора, суд приходить до висновку, що прокурором у даній справі підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі.
Як з`ясовано за наявними в матеріалах справи доказами, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га зареєстрована на праві власності за Генічеською міською радою Херсонської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59158605 від 08.07.2021 07:46:07, державний реєстратор Сергєєва Світлана Анатоліївна, Виконавчий комітет Генічеської міської ради, Херсонська обл. Документи, подані для державної реєстрації: наказ, серія та номер: 47, виданий 11.12.2020, акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 14.12.2020, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 86, виданий 23.12.2020, акт приймання-передачі нерухомого майна, додаток до рішення, серія та номер: б/н, виданий 23.12.2020.
Відповідно до Акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 14.12.2020р. Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. №47 передало із державної власності, а Генічеська міська рада Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області прийняла у комунальну власність Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельну ділянку, зокрема, кадастровий номер 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га.
Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020 № 47 “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”, визнання недійсним якого є предметом розгляду даного спору, Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15343,4378 га згідно із переліком, у якому зазначені кадастрові номери ділянок та місце їх розташування.
Як було зазначено прокурором, встановлено судом та не заперечувалось сторонами, до цього переліку увійшла і ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га (п.6 переліку), яка передана у комунальну власність як земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка, як вказує прокурор, розташована в межах прибережної захисної смуги Азовського моря.
Згідно із ст. ст. 15, 16 Закону України “Про Державний земельний кадастр”, до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, а саме: кадастровий номер, місце розташування, площа, цільове призначення (категорія земель), інформація про її власників. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Положеннями ст. 4 Водного кодексу України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Відповідно до ст. 56 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України, зокрема, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Отже, як вбачається судом, відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га розташована в безпосередній близькості до урізу води (впритул до) Азовського моря та їй присвоєно категорію – землі сільськогосподарського призначення.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
За наданими прокурором доказами, судом з`ясовано, що спірна земельна ділянка знаходить у межах прибережної захисної смуги, відповідно до витягу з інформаційно – телекомунікаційної системи “Автоматизована система Державного земельного кадастру”, а також листа Національного центру управління та випробувань космічних засобів (з додатками), згідно з якими земельна ділянка розташована на території природоохоронної водозахисної смуги (на відстані менш ніж 100 м від води), та межує безпосередньо з урізом води.
Відповідно до Державного водного кадастру, поверхневий водний об`єкт, з яким межує спірна земельна ділянка є Азовським морем, а саме його складовою частиною – затока Сиваш, код типу масиву UA_TW_M6_E_O.
Правовий статус водного масиву UA_TW_M6_E_O визначений відповідно до Порядку здійснення державного моніторингу вод (Постанова Кабінету Міністрів України № 758 від 19.09.2018) та Методики визначення масивів поверхневих та підземних вод (Наказ Міністерства екології та природних ресурсів № 4 від 14.01.2018).
Об`єкт водного фонду, до якого примикає земельна ділянка, ідентифікований як еврігалинний відкритий лиман (код UA_TW_M6_E_O). Специфіка таких об`єктів полягає у постійному гідрологічному зв`язку з Азовським морем та динамічності берегової лінії.
Відповідно до положення про Державне космічне агентство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 281 (зі змінами), агентство забезпечує створення та експлуатацію наземного і космічного сегментів супутникових систем зв`язку, мовлення та дистанційного зондування Землі, контролю і аналізу космічної обстановки, координатно-часового та навігаційного забезпечення.
Державному космічному агентству України підпорядкований Національний центр управління та випробувань космічних засобів, на який покладено забезпечення оперативними та архівними даними вітчизняних та іноземних космічних систем, що включає моніторинг суходолу лісо/водо/землекористування.
Тобто, вказане агентство і підпорядкований йому центр - володіють необхідним обсягом інформації для виготовлення ретроспективних супутникових фотознімків визначеної території (у тому числі конкретних земельних ділянок).
Суд зазначає, що за час розгляду справи ані Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області, ані Генічеською міською радою жодними доказами не спростовано факт перебування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги, заперечення щодо чого надавалось відповідачами за час розгляду справи, як то встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, наданих з боку прокуратури, і зворотнього суду відпоідачами доведено не було. 
Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України, прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.
У прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: застосування стійких та сильнодіючих пестицидів; влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; влаштування вигрібів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1 кубічного метра на добу; влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Згідно до ст. 62 Земельного кодексу України, у прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод об`ємом понад 1 кубічний метр на добу; влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; застосування сильнодіючих пестицидів; випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах встановлюється законом.
З урахуванням того, що спірний об`єкт відноситься до перехідних вод, прилегла до нього територія, в силу ст. 88 Водного кодексу України, є прибережною захисною смугою, на якій згідно зі ст. 90 ВК України та ст. 62 Земельного кодексу України заборонено ведення сільськогосподарської діяльності та існування земель відповідної категорії.
Судом враховано, що відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції на час формування та передачі у комунальну власність спірної земельної ділянки), обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частиною третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрації не утворена, для всіх потреб.
Отже, із врахуванням знаходження земельної ділянки в прибережній захисній смузі Азовського моря, та віднесення такої земельної ділянки до земель водного фонду, розпорядником спірної ділянки на той час була Херсонська обласна державна адміністрація. 
З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що Наказ від 11.12.2020р. № 47 Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, відповідно до якого змінено цільове призначення спірної земельної ділянки та за яким ділянка передана у комунальну власність, як земельна ділянка сільськогосподарського призначення, прийнято відповідачем з перевищенням своїх повноважень.
Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються окрім цивільного законодавства, зокрема й приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів держави (суспільних інтересів).
Прийняття органом влади рішень у формі ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних відносин. Правовий акт – це акт-волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин тощо. Ненормативними актами є індивідуально-правові акти (юридичні факти), на підставі яких у конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) виникають, змінюються або припиняються конкретні права і обов`язки. При цьому акт уповноваженого органу може мати юрисдикційний зміст та може бути підставою для набуття у власність чи користування фізичними та юридичними особами земельних ділянок державної власності. У такому разі акт уповноваженого органу влади набуває нової правової якості, оскільки фактично стає актом зі здійснення правомочності власника земельної ділянки у частині розпорядження нею. При реалізації рішення уповноваженого органу у випадку недосягнення мети, з якою воно видається, ненормативний акт зазвичай не вичерпує свою дію фактами його застосування, а діє впродовж тривалого часу, а тому не має одноразового застосування.
Способи захисту порушених прав встановлені статтею 16 ЦК України, до яких відноситься, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч.1 ст.393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні – гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі “Дорани проти Ірландії” Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття “ефективний засіб” передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц).
Враховуючи викладене, судом встановлено, що Наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області прийнято з порушенням вимог ст. ст. 21, 152, ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, оскільки на його підставі земельну ділянку водного фонду прибережної захисної смуги Азовського моря (право розпорядження якою на той час мала Херсонська обласна державна адміністрація) передано у комунальну власність, як земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Дослідивши обставини спору, суд приходить до висновку, що Наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області прийнято з порушенням вимог ст. ст. 21, 152, ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, та на його підставі спірну земельну ділянку, яка, як встановлено судом, та не спростовано відповідачами, відноситься до земель водного фонду прибережної захисної смуги Азовського моря, та право розпорядження якою на той час мала Херсонська обласна державна адміністрація, передано у комунальну власність, як земельну ділянку сільськогосподарського призначення, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” в частині, що стосується передачі у комунальну власність Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 задовольняються судом. 
При цьому, суд зазначає на спростування доводів та заперечень відповідачів, що були ними надані, що позов з вимогою про визнання недійсним оспорюваного наказу, за встановлених судом обставин, відповідає критерію правомірності та ефективності обраного прокурором способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо спірної земельної ділянки.
Подібні за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 12.03.2024 у справі №927/1206/21.
Також, спростовуючи доводи представника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, суд зазначає, що предметом позову є право власності на землю, формування земельної ділянки та її існування як об`єкта цивільних прав та власності територіальної громади на неї, та згідно з положеннями про Державну екологічну інспекцію, її головне завдання — нагляд (контроль) за дотриманням екологічних норм, та інспекція не є власником землі, не наділена повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками або захищати право власності на них від імені держави, оскільки власником є територіальна громада.
Враховуючи, що Державна екологічна інспекція не наділена повноваженнями власника щодо спірної ділянки, вона не може заявляти вимоги про повернення цієї землі або скасування титулу власності та судом доводи відповідача у даній частині не приймаються. 
Надаючи оцінку позовним вимогам про скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд зазначає наступне. 
Статтею 5 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

За таких обставин, враховуючи, що спірну реєстрацію земельної ділянки було проведено на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”, який в частині спірної земельної ділянки скасовано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог прокуратури в частині скасування рішення державного реєстратора Сергєєвої С.А. (індексний номер рішення 59158605 від 08.07.2021) про державну реєстрацію права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359 ) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області з одночасним припиненням права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області, номер запису про речове право 42873334, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2403160765221, шляхом скасування державної реєстрації речового права.
Спеціальним законом, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру є Закон України “Про Державний земельний кадастр”.
Відповідно до ст. 1 Закон України “Про Державний земельний кадастр”, державна реєстрація земельної ділянки – внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ст. 6 Закон України “Про Державний земельний кадастр”).
За нормами ст. 9 Закон України “Про Державний земельний кадастр”, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (ч. 7 ст. 9 Закону України “Про Державний земельний кадастр”). 
Статтею 21 Земельного кодексу України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
Суд погоджується з доводами прокурора, що ураховуючи, що право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду зареєстровано за реєстраційним номером 42873334 на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020 № 47 та акту приймання-передачі нерухомого майна (якими визначено спірну земельну ділянку як ділянку сільськогосподарського призначення), право власності на вказаний об`єкт нерухомості має бути припинено шляхом скасування державної реєстрації такого права.
З огляду на наведене, положення ч.1 ст. 83, ч.1 ст. 84, ст. 122 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 6, 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
У результаті державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га порушено вимоги Земельного кодексу України щодо визначення цільового призначення земельної ділянки водоохоронної зони Азовського моря, а землі водного фонду в межах прибережної захисної смуги протиправно перенесено до категорії земель сільськогосподарського призначення, та зворотнього судом за час розгляду справи встановлено не було. 
Статтями 16, 25 Закону України “Про Державний земельний кадастр” передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга.
Отже, задля поновлення прав громадян щодо користування об`єктами права державної та комунальної власності для задоволення своїх потреб, реєстрація права власності Генічеської міської ради та державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 підлягає скасуванню та позовні вимоги прокурора у даній частині підлягають задоволенню судом.
Судом враховано, що втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07).
Суд зазначає, що позов прокурора у даній справі - спрямований на захист суспільного інтересу та задоволення позову у даній справі - жодним чином не порушує прав відповідачів у контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, і судом звертається увага, що в силу приписів частини 5 статті 122 Земельного кодексу України (в редакції на час формування та передачі у комунальну власність спірної земельної ділянки), із врахуванням знаходження земельної ділянки в прибережній захисній смузі Азовського моря та віднесення такої земельної ділянки до земель водного фонду, розпорядником спірної ділянки на той час була саме Херсонська обласна державна адміністрація.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Херсонської обласної прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та Генічеської міської ради про визнання недійсним наказу, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 3993,60 грн. покладаються на Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області та судові витрати у розмірі 3993,60 грн. покладаються на Генічеську міську раду.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-
УХВАЛИВ:
1.Позовну заяву Херсонської обласної прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Генічеської міської ради про визнання недійсним наказу, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації – задовольнити повністю.
2.Визнати недійсним Наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. №47 “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” в частині, що стосується передачі у комунальну власність Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270.
3.Скасувати рішення державного реєстратора Сергєєвої С.А. (індексний номер рішення 59158605 від 08.07.2021) про державну реєстрацію права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359 ) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області з одночасним припиненням права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 7,3878 га з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області, номер запису про речове право 42873334, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2403160765221, шляхом скасування державної реєстрації речового права.
4.Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6522187500:02:001:0270 площею 7,3878 га в Державному земельному кадастрі.
5.Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73003, м.Херсон, Миколаївське шосе, буд. 26 б; ЄДРПОУ 39766281) на користь Херсонської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 04851120, м. Херсон, вул. Михайлівська,33, р/р UA568201720343100001000002291, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3993 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн. 60 коп.
6.Стягнути з Генічеської міської ради (75500, Херсонська обл., Генічеський район, вул. Міська, буд. 8; код ЄДРПОУ 35248359) на користь Херсонської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 04851120, м. Херсон, вул. Михайлівська,33, р/р UA568201720343100001000002291, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3993 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн. 60 коп.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Повне рішення складено 23 липня 2026 р.

Суддя В.Д. Найфлейш