Справа № 683/1233/26
2/683/1150/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Завадської О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
встановив:

У квітні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» (надалі ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач/позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року в розмірі 87938,44 грн, судового збору в розмірі 2662,40 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 жовтня 2019 року між акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (надалі АТ «МЕГАБАНК») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №115-022-850-2-19-Г, що складається з публічної частини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК», розміщені на сайті АТ «МЕГАБАНК» www.megabank.ua та індивідуальної частини договору, якою є вказаний кредитний договір на суму 28026,91 грн, строком до 30 вересня 2022 року включно, зі сплатою 15,00% річних, розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості 3,5 % від суми кредиту (1980,60 грн щомісячно).
Вказано, що 03 вересня 2024 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (надалі ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС») укладено договір про відступлення прав вимоги №GL1N426240, за умовами якого новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір про відступлення прав вимоги №1/12, за умовами якого новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року.
Зазначено, що АТ «МЕГАБАНК» належним чином виконало свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з останнього.
Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано строк учасникам справи для подання заяв по суті.
Сторони відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позов лише в частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту та процентів до 10 листопада 2024 року включно, вказавши, що з 11 листопада 2024 року проходить військову службу по мобілізації, а також заперечив проти стягнення комісійної винагороди (52109,69 грн), яку вважає несправедливою та необгрунтованою, до того ж заявлений її розмір більше ніж вдвічі перевищує вказану позивачем заборгованість за тілом кредиту (25379,80 грн). Крім того просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, так як справа є незначної складності, розглядається за правилами спрощеного провадження, позов поданий через систему «Електронний суд».
Відповідь на відзив представник позивача не подавав.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд вважає за можливе, відповідно до ч. 8 ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 02 жовтня 2019 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договорів №115-022-850-2-19-Г з ануїтетними платежами приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 28026,91 грн, строком до 30 вересня 2022 року включно, зі сплатою 15,00% річних, розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості 3,5 % від суми кредиту (сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного періоду), розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного періоду – 1980,60 грн.
Відповідно до виписки по особовому рахунку з 02 жовтня 2019 року по 02 грудня 2022 року АТ «МЕГАБАНК» 02 жовтня 2019 року надало ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 28026,91 грн.
Згідно з п.3.2.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30 вересня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. 
03 вересня 2024 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом від 09 липня 2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL1N426240, за умовами якого новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються.
У п. 1 вказано, що за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.
Пункт 2 Договору № GL1N426240 визначає, що Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних в Основних договорах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних) і т.д.
Відповідно до п. 4 Договору № GL1N426240, Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21723211,51 грн, надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Пунктом 14 Договору № GL1N426240 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін.
Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03 вересня 2024 року, згідно з яким АТ «МЕГАБАНК» відступило ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року на суму 87938,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) в сумі 25379,80 грн; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в сумі 10448,95 грн; заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) в сумі 52109,69 грн.
Таким чином, новий кредитор ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача - боржника за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року.
Пунктом 2 договору №GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір про відступлення прав вимоги №1/12, за умовами якого новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються.
У п. 1 вказано, що за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами), надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.
Пункт 2 Договору № 1/12 визначає, що за цим Договором Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами.
Права вимоги переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами) (п. 2 Договору № 1/12).
Пунктом 14 Договору № 1/12 визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін.
Здійснення оплати згідно із договором про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27 грудня 2024 року підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів № 1074 від 27 грудня 2024 року, № 1091 від 31 січня 2025 року, № 1822 від 22 вересня 2025 року.
Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27 грудня 2024 року, згідно з яким ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року на суму 87938,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) в сумі 25379,80 грн; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в сумі 10448,95 грн; заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) в сумі 52109,69 грн.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи (довідки АТ «МЕГАБАНК» від 28 січня 2020 року, виписок по особовому рахунку позичальника) вбачається, що зобов`язання з повернення кредитних коштів відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість, яка станом на 03 вересня 2024 року становить 87938,44 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) в сумі 25379,80 грн; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в сумі 10448,95 грн; заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) в сумі 52109,69 грн.
Оскільки відповідач умови кредитного договору виконував неналежним чином, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка утворилася станом на 03 вересня 2024 року та становить 25379,80 грн, яку визнає відповідач.
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Платіжним періодом встановлено календарний місяць.
У п. 4.3 кредитного договору зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).
Положеннями пункту 4.4 кредитного договору визначено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 2.11 цього договору, а за невиконання прийрнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього договору.
Згідно з п.2.11 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний у п.2.2 договору (до 27 січня 2023 року) становить 0,1% річних.
Відповідно до п. 6.3 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту.
З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач до 03 березня 2020 року включно щомісячно погашав заборгованість, наступні сплати датовані 26 травня 2020 року, 17 липня 2020 року, 10 листопада 2020 року, 01 березня 2021 року, 01 листопада 2021 року, 01 грудня 2021 року, 01 червня 2022 року. 
Таким чином, оскільки наступна дата сплати кредитної заборгованості після 17 липня 2020 року відбулась через більше ніж 90 календарних днів, а саме 10 листопада 2020 року, тому враховуючи положення п.4.4 кредитного договору банк мав право нараховувати відповідачу до 17 жовтня 2020 року відсотки у розмірі 15% річних, а з 18 жовтня 2020 року на підставі п.6.3 договору у розмірі 45% річних.
З розрахунку заборгованості не зрозуміло як формувався розмір щомісячної простроченої заборгованості по тілу кредиту на який нараховувалися відсотки у розмірі 45% річних, оскільки він не відповідає розміру зазначеному у таблиці обчислення загальної вартості кредиту.
Дослідивши розрахунок заборгованості та умови нарахування позивачем відсотків, суд вважає, що відсотки у розмірі 10448,95 грн за період з 24 лютого 2022 року по 03 вересня 2024 року, які нараховувалися зі ставки 45% річних не підлягають стягненню з відповідача, оскільки вони нараховані як відповідальність за порушення зобов`язання.
Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У відповідності до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2026 року за №2322 відповідач перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 11 листопада 2024 року. Оскільки позивач заявляє до стягнення кредитну заборгованість нараховану станом на 03 вересня 2024 року (довідка АТ «МЕГАБАНК» від 02 жовтня 2019 року), тому відсутні підстави для застосування положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо ненарахування процентів за користування кредитом. 
Таким чином, розрахунок заборгованості за відсотками: 1) з 02 жовтня 2019 року по 17 жовтня 2020 року включно (1 рік 0 місяців 16 днів, або 382 календарних днів) у розмірі 15% річних від суми кредиту (28026,91 грн), що становить 4397,00 грн; 2) з 18 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року (3 роки 4 місяці 6 днів, або 1224 календарних днів) у розмірі 45% річних, що становить 42249,07 грн, що в загальному складає 46646,07 грн, з врахуванням сплачених 11208,16 грн, становить 35437,91 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в розмірі 10448,95 грн.
Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією у розмірі 52109,69 грн суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Відповідно до п.2.9 кредитного договору розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в 3,5 % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного періоду.
Разом з тим, кредитний договір №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року не містить опису послуги, за яку здійснюється щомісячне нарахування комісійної винагороди.
Наведене дає підстави для висновку, що пункт договору, яким передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, суперечать положенням ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.
У зв`язку із наведеним, в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті комісії (в тому числі простроченої) в розмірі 52109,69 грн слід відмовити, тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25379,80 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 10448,95 грн, а всього 35828,75 грн.
Згідно ч.2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. (Постанова ВП ВС від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
Відповідно до статей 133, 134, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. (…) Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги №1/07 від 01 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС»; вартість послуг (прейскурант), погоджених 01 липня 2025 року сторонами договору про надання правничої допомоги; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12097530 від 05 січня 2026 року на загальну суму 11200,00 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію даної справи, яка є малозначною, а також оскільки розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність цієї справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 41 % (35828,75 х 100 / 87938,44), то на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1091,60 грн (2662,40 х 41 / 100).
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» (місце знаходження: 49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, ЄДРПОУ 40932411) заборгованість за кредитним договором №115-022-850-2-19-Г від 02 жовтня 2019 року в розмірі 35828,75, з яких: 25379,80 грн заборгованість за тілом кредиту; 10448,95 грн заборгованість за відсотками.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» (місце знаходження: 49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, ЄДРПОУ 40932411) судовий збір в розмірі 1091,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» (місце знаходження: 49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, ЄДРПОУ 40932411) витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ», місце знаходження: 49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, ЄДРПОУ 40932411;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя