П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.06.2026  	Справа №607/7127/26 Провадження №3/607/2545/2026	

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дуда О.О., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 
за ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
Тернопільським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області направлено в суд матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ст. 162 КУпАП.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781506 від 23.03.2026, 23.03.2026 о 13:45 год по вул. Торговиця, 7, м. Тернополя, гр. ОСОБА_1 здійснила незаконний обмін валютних цінностей не будучи резидентом і не маючи дозволу Національного банку України на проведення валютних операцій, а саме купила 10 (десять) доларів США по курсу 42 гривні за один долар США у гр. ОСОБА_2 за що заплатила грошові коштив сумі 420 гривень таким чином своїми діями порушила вимоги ч.3 ст. 6 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2475-VIII, за що відповідальність передбачена ст. 162 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781506 від 23.03.2026, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ст. 162 КУпАП.
В судовому засіданні представник особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 – адвокат Кметик В. С. вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 162 КУпАП, заперечив та просить закрити провадження у справі в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. У своїх запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №781506 від 23.03.2026, вказав, що з аналізу протоколу серії ВАД № 781506 від 23.03.2026 року вбачається, що він складений відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 , працює продавцем у кіоску, особу встановлено за закордонним паспортом, і в самому тексті цього протоколу зазначено, що 23.03.2026 року близько 13 год. 45 хв. по АДРЕСА_3 вона нібито, не маючи дозволу Національного банку України, здійснила незаконний обмін валютних цінностей, а саме придбала у ОСОБА_3 10 доларів США за курсом 42 грн за 1 долар США, сплативши 420 гривень, при цьому в тому ж самому протоколі додатково відображено, що при ній нібито було виявлено і вилучено 40 доларів США, 100 євро та 33 500 гривень, зазначено дату й час судового розгляду, наведено відомості про роз`яснення прав та зроблено службові позначки щодо вилучення речей, однак такий спосіб викладення суті інкримінованої події вже на рівні самого протоколу демонструє істотну неповноту та внутрішню неузгодженість фабули, оскільки разовий опис нібито придбання 10 доларів США за 420 гривень не може автоматично поширюватися на всю іншу іноземну валюту та гривневі кошти, знайдені у особи, без наведення конкретних, належних і допустимих доказів того, що саме ці кошти є предметом або засобом вчинення інкримінованого правопорушення, а не особистими коштами особи, володіння якими саме по собі законом незаборонене. Суттєвим є і те, що в самому протоколі фактично відсутній повний опис ключових для кваліфікації за статтею 162 КУпАП обставин, оскільки працівник поліції не зазначив, яким саме способом ним було встановлено факт незаконної валютної операції, не навів конкретного джерела безпосереднього сприйняття ним цієї події, не відобразив детально механізм передачі 10 доларів США та 420 гривень, не навів жодної характеристики купюр на момент нібито передачі, не описав відстань, з якої спостерігав подію, не зазначив, хто з незалежних осіб міг би її підтвердити, і не навів жодних таких відомостей, які б дозволяли суду без припущень дійти висновку, що описана дія справді мала місце, а не була інтерпретована поліцейським за зовнішніми ознаками як валютний обмін, тоді як у справах про адміністративні правопорушення неприпустимо підміняти встановлення факту вчинення правопорушення припущеннями або службовими версіями, що прямо випливає з принципу презумпції невинуватості та з усталеної практики Верховного Суду. Окремо слід наголосити, що до матеріалів справи долучено копію протоколу серії ВАД № 781505 від 23.03.2026 року відносно ОСОБА_3 , однак захист не заперечує самого факту наявності цього документа у справі, проте звертає увагу суду на те, що цей протокол не є і не може бути самостійним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки він складений тим самим поліцейським, в ту саму дату, з приводу тієї самої події, відображає ту саму службову версію та походить із того ж самого джерела доказування, а отже його долучення не створює нової доказової якості, не усуває недоліків основного протоколу серії ВАД № 781506 та не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку довести кожний елемент складу адміністративного правопорушення щодо моєї довірительки належними та допустимими доказами. Початковим джерелом усієї поліцейської версії в даній справі, як вбачається з долучених матеріалів, є рапорт та службове повідомлення по лінії 102, у яких заявником прямо зазначено ОСОБА_4 , при цьому зі змісту матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 є працівником поліції, а отже не є незалежною особою, не є випадковим очевидцем події та не може вважатися незаінтересованим джерелом первинної інформації, оскільки фактично він є представником того самого органу, який ініціював реагування, документування, складання адміністративних матеріалів, вилучення коштів і формування доказової бази у цій справі, а тому посилання сторони обвинувачення на заяву, повідомлення чи відомості ОСОБА_6 не може мати самостійної доказової сили і повинно оцінюватися судом саме як внутрішня службова інформація правоохоронного органу, а не як окремий належний доказ вини. Правова позиція про те, що рапорт працівника поліції не є беззаперечним і достатнім доказом вини особи, неодноразово підтверджувалася судовою практикою Верховного Суду, і зокрема у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 524/4668/17 суд наголосив, що рапорт працівника поліції є внутрішнім службовим документом і сам по собі не може підтверджувати вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а відтак у цій справі посилання на рапорт та на ОСОБА_6 як на заявника не може виправити відсутність незалежних і зовнішніх доказів, які б підтверджували подію правопорушення. Не менш істотним є й те, що у справі як доказ використовується відеозапис на мобільний телефон, однак надані матеріали не містять належних даних про технічний засіб, яким цей запис був здійснений, не містять ідентифікаційних відомостей про пристрій, не містять службових документів про його видачу, використання, збереження первинного файлу та порядок передачі цього фалу до матеріалів справи, а сторона захисту обґрунтовано вказує, що така зйомка фактично могла здійснюватися на власний мобільний телефон, що саме по собі ставить під сумнів законність способу отримання доказу, його автентичність, незмінність та процесуальну придатність, оскільки суд позбавлений можливості перевірити, чи є цей файл оригінальним, чи не змінювався він, чи не монтувався та чи дійсно він походить від службового технічного засобу, уповноваженого для використання в межах фіксації адміністративного правопорушення. При цьому навіть зміст такого відеозапису, з огляду на наявні фотокадри та доводи сторони захисту, не дозволяє встановити ті обставини, які є обов`язковими для доказування у справі, оскільки на відео не видно обличчя особи настільки чітко, щоб суд міг безсумнівно ідентифікувати саме ОСОБА_1 , не видно належним чином купюр неможливо визначити їх номінал, кількість, серії та безперервність перебування у руках конкретної особи, а також не зафіксовано у спосіб, що не допускає подвійного тлумачення, завершений факт передачі однією особою іншій саме 10 доларів США в обмін саме на 420 гривень, а отже такий запис не усуває, а навпаки посилює сумніви щодо фактичних обставин справи. Крім того, предмет адміністративного правопорушення у справі є внутрішньо суперечливим, оскільки в одному й тому самому протоколі йдеться про нібито придбання 10 доларів США за 420 гривень, але далі поліцейський без належного зв`язку з цією дією відображає вилучення 40 доларів США, 100 євро та 33 500 гривень, а окремими постановами про здачу цінностей на депозитний рахунок оформляє передачу саме цих сум та окремо ще 10 доларів США, з чого вбачається, що сторона обвинене розмежувала ка саме сума є предметом нібито правопорушення, яка сума була засобом його вчинення, а яка просто перебувала у володінні особи без будь-якого зв`язку з подією, і внаслідок цього фабула правопорушення виявляється не лише неповною, а й суперечливою, тоді як у справах про адміністративні правопорушення будь-яка така невизначеність тлумачиться на користь особи. Саме на такі ситуації прямо поширюється правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, де суд зазначив, що усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, і ця правова позиція у даній справі має визначальне значення, оскільки сумніви стосуються не другорядних, а базових елементів обвинувачення, а саме того, чи була подія обміну взагалі, чи була на місці саме ОСОБА_1 , чи були ті самі купюри, які описані в протоколі, чи був використаний належний технічний засіб, чи існує зв`язок між нібито обміном 10 доларів США та всіма іншими вилученими коштами, і чи не підміняє поліцейський відсутність доказів своїм службовим переконанням. (od.reyestr.court.gov.ua)Вже з наведеного вбачається, що протокол серії ВАД № 781506 від 23.03.2026 року не може бути покладений в основу висновку про вину ОСОБА_1 , а долучені до нього матеріали не усувають наявних суперечностей, не відповідають критеріям належності та допустимості та не створюють тієї достатньої сукупності доказів, яка давала б можливість суду дійти висновку про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, а отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП. Продовжуючи системний аналіз матеріалів справи, необхідно детально зупинитися на тих документах, які орган поліції намагається використати як підтвердження події правопорушення, однак які фактично свідчать про протилежне, а саме про відсутність належної доказової бази, оскільки особливе місце серед них займають письмові пояснення осіб, долучені до справи, зокрема пояснення ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_3 , а також інші рукописні записи, які за своїм змістом, формою та способом отримання не відповідають критеріям достовірного і допустимого доказу, адже вони складені від руки, не містять належного процесуального оформлення, не підтверджені іншими незалежними доказами, не узгоджуються між собою та не усувають ключових суперечностей, що містяться у протоколі, рапорті та інших матеріалах справи. З аналізу наданих пояснень вбачається, що вони були отримані вже після фактичного втручання працівників поліції, у ситуації, коли особа перебувала під контролем правоохоронців, при цьому відсутні належні докази того, що перед їх наданням особі були реально, а не формально роз`яснені її права, зокрема право не свідчити проти себе, право користуватися правовою допомогою, право відмовитися від надання пояснень, а також відсутні підтвердження того, що ці пояснення надавалися без психологічного впливу чи нав`язування фабули правопорушення, що прямо суперечить вимогам статті 268 КУпАП, яка гарантує особі право на захист, та практиці Верховного Суду, відповідно до якої пояснення, отримані в умовах, коли не забезпечено реальної можливості реалізації права на захист, не можуть вважатися належними доказами. Більше того, сам зміст пояснень не дає можливості встановити обставини, які б підтверджували склад адміністративного правопорушення, оскільки вони не містять чіткого і несуперечливого опису моменту передачі саме 10 доларів США та отримання саме 420 гривень, не підтверджують безсумнівно факт завершеного обміну, не ідентифікують належним чином купюри, не встановлюють зв`язку між цією дією та всіма іншими вилученими коштами, тому навіть за умови їх формального існування вони не можуть бути використані як доказ вини особи, оскільки не створюють належної доказової сукупності. Окремого аналізу потребують постанови про здачу на депозитний рахунок вилучених коштів, а саме постанови від 24.03.2026 року, затверджені начальником Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, якими оформлено передачу на депозитний рахунок 33 500 гривень, 100 євро, 40 доларів США, а також окремо 10 доларів США, оскільки ці постанови за своєю правовою природою є виключно службовими документами, які фіксують рішення працівника поліції щодо подальшого зберігання вилучених коштів, але не підтверджують ні законності їх вилучення, ні зв`язку цих коштів із конкретною подією, ні факту використання їх у правопорушенні, і саме тому вони не можуть замінити належного доказування події адміністративного правопорушення. Фактично аналіз цих постанов лише підсилює суперечності у справі, оскільки вони підтверджують, що вилучення коштів здійснювалося не як фіксація конкретної доведеної події обміну 10 доларів США, а як вилучення всієї готівки, яка знаходилась при особі, після чого поліцейський без належного обґрунтування зробив висновок, що всі ці кошти є такими, що використовувалися для незаконних валютних операцій, що є очевидним припущенням, а невстановленим фактом. Аналогічним чином слід оцінювати і квитанції про прийняття валютних цінностей, зокрема квитанції щодо прийому 100 євро, 40 доларів США, 10 доларів США та гривневих коштів, оскільки ці документи лише підтверджують факт прийняття певних сум на зберігання, але не встановлюють і не підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, не ідентифікують ці кошти як предмет конкретного обміну і не доводять, що вони мають відношення до події, описаної у протоколі. Особливо важливим є те, що у справі відсутній належний доказ законності процедури вилучення коштів, оскільки з протоколу не вбачається повного і детального опису обставин проведення особистого огляду, не наведено чітких відомостей про місце знаходження кожної вилученої суми, не зафіксовано детально номінали і серії купюр у момент їх вилучення, не підтверджено належним чином участь понятих при кожній процесуальній дії, а також відсутні дані про те, чи здійснювався перерахунок коштів у присутності понятих і чи підтверджують вони своїми підписами кожен конкретний запис у протоколі, що свідчить про істотні порушення процесуальної форми, які, відповідно до практики Верховного Суду, тягнуть за собою визнання таких доказів недопустимими. Крім того, аналіз графи протоколу щодо понятих свідчить про те, що їхні дані викладені неповно, частково нерозбірливо, що унеможливлює їх належну ідентифікацію та перевірку їх участі у процесуальних діях, при цьому відсутні їх пояснення у матеріалах справи, а тому суд позбавлений можливості перевірити їх неупередженість і фактичну присутність під час проведення огляду та вилучення коштів, що ставить під сумнів сам факт дотримання процедури. Окремо необхідно наголосити на тому, що у протоколі зазначено про роз`яснення прав особі відповідно до Конституції України та статті 268 КУпАП, однак сам по собі запис про таке роз`яснення не підтверджує факту реального забезпечення цих прав, оскільки відсутні докази того, що особа дійсно мала можливість скористатися правовою допомогою, що їй було надано достатній час для ознайомлення з правами, що вона зрозуміла їх зміст, а також відсутні належні підтвердження її підписом у відповідних графах, що свідчить про формальний характер такого запису. Не менш важливим є і те, що у протоколі зазначено про відсутність заяв і клопотань, що виглядає неприродним у ситуації, коли у особи вилучаються значні грошові кошти, а отже існують обґрунтовані підстави вважати, що або особі не було надано можливості заявити клопотання, або такі клопотання не були належним чином зафіксовані, що є порушенням її процесуальних прав і додатково підтверджує формальний характер складання протоколу. Таким чином, аналіз пояснень, постанов про здачу коштів на депозит, квитанцій, протоколу вилучення, даних про понятих та інших матеріалів справи свідчить про наявність істотних процесуальних порушень, відсутність належного доказування події правопорушення, суперечливість матеріалів та їх невідповідність вимогам закону, що у сукупності виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та зумовлює необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП. Вирішальним для правильного розгляду цієї справи є те, що відповідальність за статтею 162КУпАП можлива лише за умови, коли органом, який склав протокол, у визначеному законом порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами встановлено повний склад адміністративного правопорушення, а саме конкретну протиправну дію, її предмет, спосіб вчинення, суб?єкта цієї дії та його вину, однак у даному випадку наявні у справі матеріали не дають суду законних підстав для такого висновку, оскільки вони не містять ані об`єктивного й безперервного підтвердження факту саме незаконного обміну валютних цінностей, ані належного встановлення того, що вказану дію вчинила саме ОСОБА_1 , а не інша особа, ані підтвердження того, що всі вилучені при ній кошти мають безпосередній зв`язок із подією, описаною у протоколі серії ВАД N? 781506 від 23.03.2026 року, у зв`язку з чим у справі відсутній повний склад адміністративного правопорушення, а наявні сумніви є істотними, неподоланими та такими, що у силу закону мають тлумачитися виключно на користь особи, яку намагаються притягнути до відповідальності. Об`єктом інкримінованого правопорушення за змістом статті 162 КУпАП є встановлений порядок здійснення операцій із валютними цінностями, однак сам по собі факт наявності у фізичної особи іноземної валюти або значної гривневої суми не свідчить про порушення такого порядку, оскільки Закон України «Про валюту і валютні операції» визначає правові засади здійснення валютних операцій, але не встановлює презумпції незаконності будь-якого володіння валютою фізичною особою, а тому для притягнення до відповідальності орган поліції повинен був не просто констатувати наявність у ОСОБА_1 40 доларів США, 100 євро та 33 500 гривень, а довести, що ці кошти були використані нею саме як предмет або засіб незаконної валютної операції, чого в матеріалах справи немає, бо жоден документ не містить безсумнівного зв`язку між цими сумами та нібито придбанням 10 доларів США за 420 гривень. Об`єктивна сторона правопорушення, яка підлягає обов`язковому доведенню, також у даній справі не підтверджена, оскільки за змістом протоколу орган поліції описує лише коротку фабулу про придбання 10 доларів США у ОСОБА_3 за 420 гривень, однак ні відеозапис, ні пояснення, ні рапорт, ні копія протоколу на ОСОБА_7 ?яка не містять такого комплексу відомостей, який дозволяв би встановити завершений факт передачі саме цих коштів у спосіб, що не залишає жодного розумного сумніву, адже, як уже зазначалося, на відео не видно обличчя особи, не видно належним чином купюр, не видно завершеного акту їх передачі, а службові документи поліції мають похідний та взаємопов`язаний характер, тобто фактично підтверджують не саму подію, а лише одну й ту саму службову версію працівника поліції, що є принципово недостатнім для висновку про доведеність об`єктивної сторони правопорушення. Суб`єкт правопорушення також не може вважатися встановленим належним чином, оскільки хоча в протоколі серії ВАД № 781506 і зазначено анкетні дані ОСОБА_1 , однак сама лише наявність її анкетних даних у протоколі не доводить, що саме вона є тією особою, яка вчинила інкриміновану дію, бо доказування суб`єкта адміністративного правопорушення потребує не формального зазначення прізвища в документі, а належної ідентифікації особи в момент нібито вчинення правопорушення, а в цій справі такої ідентифікації немає, оскільки відеозапис цього не забезпечує, незалежні свідки відсутні, а наявні пояснення не формують безспірної та несуперечливої доказової сукупності. Ще більш очевидною є недоведеність суб`єктивної сторони, оскільки матеріали справи не містять жодного належного доказу умислу ОСОБА_1 на вчинення саме незаконної валютної операції, не містять доказів того, що вона усвідомлювала протиправний характер конкретних дій, прагнула їх учинити саме як операцію з валютними цінностями поза межами дозволеного законом порядку та мала сформований намір на таку поведінку, а фактично весь висновок про її вину побудований на припущенні працівника поліції, що короткочасний контакт двох осіб на вулиці і наявність при одній із них іноземної валюти та гривні автоматично свідчать про незаконний валютний обмін, хоча такий висновок без належних доказів є лише припущенням, а не встановленою обставиною. Окремо підлягає спростуванню й письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.03.2026 року, яке орган поліції може намагатися використати як підтвердження вини, оскільки навіть із самого змісту цього документа вбачається, що воно було відібране старшим дільничним офіцером поліції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області майором поліції ОСОБА_8 у межах тієї ж поліцейської ситуації, що й складання протоколу серії ВАД № 781506, тобто не є самостійним, зовнішнім та незалежним джерелом доказування, а є похідним від уже сформованої поліцейської версії події документом, який не може мати наперед установленої доказової сили, тим більше за умов, коли сама ОСОБА_1 заперечує визнання вини, не підтверджує, що викладене в поясненні відображає її справжню і вільно сформовану позицію, а зміст цього пояснення не підкріплений жодним належним та безспірним об`єктивним доказом, який би незалежно від цього документа підтверджував факт завершеної незаконної валютної операції. За таких обставин таке пояснення не може розглядатися судом як належний і достатній доказ вини, а повинно оцінюватися критично та виключно у сукупності з іншими доказами, яких у справі фактично немає. Сам по собі факт наявності в матеріалах справи рукописного пояснення не означає, що особа безумовно і належно визнала свою вину, оскільки в справах про адміністративні правопорушення діє презумпція невинуватості, а Верховний Суд у постанові від 08.07.2020у справі N? 463/1352/16-а прямо зазначив, що всі сумніви щодо події порушення та винності особи тлумачиться на її користь, а недоведені подія та вина мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, тому якщо сама ОСОБА_1 у суді заперечує, що визнавала вину, а письмове пояснення отримане поліцейським у межах документування події та не підтверджене належною сукупністю інших об`єктивних доказів, то таке пояснення не може переважати презумпцію невинуватості і не може підміняти собою повне доказування складу правопорушення. Крім того, письмове пояснення ОСОБА_1 не може оцінюватися ізольовано від інших дефектів доказової бази, а саме від того, що рапорт працівника поліції не є самостійним доказом вини, що відеозапис, на який посилається орган поліції, не забезпечує належної ідентифікації особи та предмета нібито обміну, а сам протокол не може бути єдиним і без заперечним доказом, тому будь-яке посилання на окреме рукописне пояснення як на нібито "визнання" вини фактично зводиться до спроби замінити повноцінне доказування одним похідним документом, складеним у межах тієї ж поліцейської версії. Такий підхід суперечить позиції Верховного Суду про те, що рапорт поліцейського не може слугувати однозначним доказом винуватості, а також загальному підходу судів до того, що сам лише документ органу поліції або пояснення, не підтверджене належними зовнішніми доказами, не може бути достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, аналіз кожного з елементів складу адміністративного правопорушення свідчить про їх недоведеність, а тому сам по собі протокол серії ВАД № 781506 від 23.03.2026 року не може вважатися єдиним і беззаперечним доказом вини, що цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.03.2018 року у справі № 522/1273/17, де прямо зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи та підлягає перевірці іншими доказами, а отже у справі, де таких інших належних доказів немає, а наявні лише похідні документи, складені тим самим органом, притягнення особи до відповідальності є неможливим. За таких обставин сукупність долучених матеріалів, а саме протокол серії ВАД № 781506 від 23.03.2026 року, копія протоколу серії ВАД № 781505 від 23.03.2026 року відносно ОСОБА_3 , рапорт, матеріал повідомлення по лінії 102 із зазначенням заявника ОСОБА_9 , письмові пояснення, відеозапис, постанови про здачу на депозитний рахунок 33 500 гривень, 100 євро, 40 доларів США і 10 доларів США, квитанції про прийняття валютних цінностей та інші матеріали не лише не доводять вину ОСОБА_1 , але й навпаки підтверджують, що обвинувачення побудоване на припущеннях, внутрішніх службових документах поліції, неналежній відеофіксації та неприпустимому змішуванні різних грошових сум без доведення їхнього безпосереднього зв`язку з конкретною подією, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю.
З`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Згідно з диспозицією ст. 162 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за незаконні скуповування, продаж, обмін, використання валютних цінностей як засобу платежу або як застави.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням особи до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, тобто коли особа усвідомлює протиправний характер своїх дій, передбачає можливість або неминучість настання шкідливих наслідків для встановленого законом порядку здійснення валютних операцій та бажає або свідомо допускає їх настання.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.
Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 162 КУпАП долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №781506 від 23.03.2026; електронний рапорт зареєстрованого ЄО за №14401 від 23.03.2026; письмові пояснення ОСОБА_1 від 23.03.2026; копію письмових пояснень ОСОБА_2 від 23.03.2026; заяву ОСОБА_1 від 23.03.2026; рапорт ст. оперуповноваженого УСР в Тернопільській області ДСР НП України капітана поліції М. Змієвського від 23.03.2026; письмові пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 23.03.2026; копію документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; відеозаписи; копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781505 від 23.03.2026 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 162 КУпАП; фототаблицю; квитанцію №015239; квитанцію №49; постанову від 24.03.2026; квитанцію №015195; постанову від 24.03.2026; квитанцію №015196; постанову від 24.03.2026; квитанцію №015194; постанову від 24.03.2026.
Так, долучені до протоколів про адміністративне правопорушення документи, на переконання суду, не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 162 КУпАП, оскільки не містять належних, допустимих, достовірних, достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в цій справі.
За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
При розгляді даної справи суддя враховує відсутність у долучених до протоколу документах відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 23.03.2026 о 13 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: м. Тернопіль, вул. Торговиця, 7, здійснила незаконний обмін валютних цінностей без наявності спеціального дозволу (ліцензії) Національного банку України.
Крім того, з відеозаписів, долучених працівниками поліції до матеріалів справи, проте не зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №781506 від 23.03.2026, неможливо встановити, ким саме та за допомогою якого технічного засобу здійснювалася відеофіксація. Також на зазначених відеозаписах неможливо достовірно ідентифікувати особу, яка на них зафіксована, оскільки її обличчя не проглядається. Окрім цього, зміст відеозаписів не дає можливості встановити, який саме предмет або річ передається однією особою іншій, що унеможливлює підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходжу висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 162 КУпАП.
З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про відсутність у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 162 КУпАП.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з вищенаведеного, вважаю, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 162 КУпАП слід закрити, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.
Згідно з ч. 1 ст. 29 КУпАП конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду.
Враховуючи те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781506 від 23.03.2026 у ОСОБА_1 було вилучено грошові кошти у сумі 33500 (тридцять три тисячі п`ятсот) гривень, грошові кошти у сумі 10 (десять) доларів США номінальною вартістю 1 купюра 10 доларів США NB24264110B, грошові кошти у сумі 100 (сто) євро номінальною вартістю 5 купюр по 20 євро ЕС5369256935, RP6571939383, FM372029595, EM2099808232, SE117487176, грошові кошти у сумі 40 (сорок) доларів США номінальною вартістю 2 купюри по 20 доларів США ML72212962C, MB34780959H, а згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, беручи до уваги невідповідність цих грошових коштів вимогам ст. 29 КУпАП, доходжу висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 , після набрання постановою законної сили, вилучених у неї грошових коштів.
Керуючись ст.ст.7, 9, 164, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 162 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Вилучені в ОСОБА_1 згідно з постановою від 24.03.2026 грошові кошти у сумі 33500 (тридцять три тисячі п`ятсот) гривень, грошові кошти у сумі 10 (десять) доларів США номінальною вартістю 1 купюра 10 доларів США NB24264110B, грошові кошти у сумі 100 (сто) євро номінальною вартістю 5 купюр по 20 євро ЕС5369256935, RP6571939383, FM372029595, EM2099808232, SE117487176, грошові кошти у сумі 40 (сорок) доларів США номінальною вартістю 2 купюри по 20 доларів США ML72212962C, MB34780959H після набрання постановою законної сили - повернути ОСОБА_1 .
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Повний текст постанови складений 23 червня 2026 року о 09.55 год.

Суддя          Дуда О.О.