Справа № 139/349/26
Провадження № 2/139/264/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Ліщина Т.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (у тексті - ТОВ «Юніт капітал», позивач) до ОСОБА_1 (у тексті - ОСОБА_1 , позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:
25.05.2026 засобами підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) до суду надійшла позовна заяви з доданими до неї матеріалами ТОВ «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 15.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (у тексті - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням електронних підписів укладено договір кредитної лінії № 343883897 (у тексті також кредитний договір та/або договір). Відповідно до умов договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 5200,00 грн, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Кредитодавець свої зобов`язання з надання грошових кошти виконав у повному обсязі. В свою чергу позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав.
06.05.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (у тексті - ТОВ «Таліон плюс») укладено договір факторингу № МВ-ТП/34, умовами якого передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, у тому числі до ОСОБА_1 на суму 10262,72 грн.
04.12.2025 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу № 04/1225-01, відповідно до умов якого від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до відповідача на суму 17753,84 грн.
Ухвалою від 26.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі (а. с. 12 - 14). Цією ж ухвалою вирішив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачеві встановив строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивачеві та його представникові копії цієї ухвали доставлені в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 27.05.2025, що підтверджується складеними відповідальним працівником суду довідками (а. с. 16, зворот а. с. 16).
Відповідачеві поштове відправлення з копією зазначеної ухвали вручене 28.05.2026 (а. с. 17). Відзиву на позовну заяву, інших заяв по суті справи, будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, яка є предметом цього позову, відповідач до суду не подав.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 і абз. 1 ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з наведеним і відсутністю передбаченого ч. 5 ст. 279 ЦПК України клопотання будь-якої із сторін, суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання. За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Розглянувши справу, суд встановив наступне та дійшов таких висновків.
15.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання грошових коштів в кредит і підписала в електронній формі з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора договір кредитної лінії № 343883897. 
Загальний розмір кредиту за договором становить 5200,00 грн. Разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів (п. 2.2.).
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1.).
Згідно з п. п. 7.1. - 7.3. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 04.04.2025, а саме протягом 20 (двадцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1. договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 14.04.2030.
Відповідно до п. 7.4 договору проценти за договором сплачуються в наступному порядку: 7.4.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; 7.4.2. після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.
Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних (п. 8.3.). 
Згідно з п. 8.6. договору для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за весь строк кредитування без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 98252,96 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у розмірі 93052,96 грн (які складаються з процентів за користування кредитом за базовою ставкою та комісії за надання кредиту) та суму кредиту у розмірі 5200,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування кредитом протягом усього строку кредитування зі сплатою процентів за базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 2247,43 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого траншу за весь строк кредитування: 93052,96 грн) / (сума першого траншу за договором: 5200,00 грн) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 0,98 відсотків в день.
За період від 15.03.2025 до 04.04.2025 (включно) кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 98,98 (дев`яносто вісім цілих дев`яносто вісім сотих) % від розміру базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за кредитом може здійснюватися за дисконтною процентною ставкою 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 3,65 (три цілих шістдесят п`ять сотих) відсотків річних (п. 8.7.1.).
Відповідно до п. 14.1. договору невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.
Договір кредитної лінії № 343883897 відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором QSGU, відправленим на номер мобільного телефону НОМЕР_2 15.03.2025 о 15:34:25 год., введеним позичальником 15.03.2025 15:35:08 год. 
Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 343883897 з аналогічними договору умовами кредитування ОСОБА_1 підписала одноразовим ідентифікатором 9492, надісланим кредитодавцем на номер мобільного телефону НОМЕР_2 15.03.2025 о 15:34:25, введеним позичальником 15.03.2025 о 15:35:08 год. 
Тобто підписанням кредитного договору позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він у встановленій законом формі повідомлений кредитором про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 561/77/19 від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до норм ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, згідно якої відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Абзацом 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 5200,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № а708dd1b-252c-43af-baec-54b53e6798f5 від 15/03/2025 (призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 343883897 від 15/03/2025, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer); довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 343883897/11122025/Э від 11.12.2025; інформацією АТ «Сенс Банк» № 9327-БТ-32.3/2026 від 04.06.2026 (а. с. 19) і випискою з рахунка приватного клієнта № 046497-2026/0604 за період з 15.03.2025 по 20.03.2025 (а. с. 20).
Із сформованого і підписаного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості вбачається, що  ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків; розмір заборгованості за кредитним договором № 343883897 від 15.03.2025 станом на 06.05.2025 становить 10262,72 гривень, яка складається з: 5200,00 грн - заборгованість за кредитом; 2462,72 грн - заборгованість за відсотками; 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.
Щодо права ТОВ «Юніт капітал» заявляти грошову вимогу до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 343883897 від 15.03.2025, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 та ч. 1 ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
06.05.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор) уклали договір факторингу № МВ-ТП/34, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1.). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1.).
Сплату ТОВ «Таліон плюс» в повному обсязі фінансування за цим договором факторингу підтверджує: 1) протокол від 06.05.2025 узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги від 06.05.2025 року; 2) акт звірки від 31.12.2025 взаємних розрахунків станом на 31.12.2025 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги від 06.05.2025 року за Договором факторингу № МВ-ТП/34 від 06.05.2025 року; 3) лист ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 07.04.2026 № 2503.
У реєстрі прав вимоги від 06.05.2025 за кредитним договором № 343883897 боржником зазначена ОСОБА_1 ; загальна сума заборгованості становить 10262,72 гривень, яка складається з: 5200,00 грн - заборгованість за кредитом; 2462,72 грн - заборгованість за відсотками; 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.
Оскільки станом на дату укладення договору факторингу № МВ-ТП/34 строк дії кредитного договору № 343883897 не закінчився, то ТОВ «Таліон плюс» на підставі п. 2.1. цього договору і п. п. 1.3. та 4.1. договору факторингу здійснило нарахування процентів за ставкою 0,98 % за 147 календарних днів (з 07.05.2025 по 30.09.2025) на суму 7491,12 грн, що підтверджується розрахунком ТОВ «Таліон плюс». У зв`язку з цим заборгованість ОСОБА_1 становить 17753,84 грн, яка складається з: 5200,00 грн - заборгованість за кредитом; 9953,84 грн - заборгованість за відсотками; 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.
01.10.2025 ТОВ «Таліон плюс» на підставі п. 7.2.2. кредитного договору надіслало ОСОБА_1 лист про дострокове розірвання з 01.10.2025 кредитного договору № 343883897 від 15.03.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 17753,84 грн.
04.12.2025 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 04/1225-01, відповідно до умов якого клієнт зобов’язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п. 2.1.). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1.). Цього ж дня сторони підписали акт прийому-передачі прав вимог № 2 до зазначеного договору факторингу.
Сплата ТОВ «Таліон плюс» на користь ТОВ «Юніт капітал» фінансування за даним договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 15.12.2025 № 760.
У Реєстрі прав вимоги № 2 від 04.12.2025 за кредитним договором № 343883897 боржником зазначена ОСОБА_1 ; її загальна сума заборгованості становить 17753,84 грн, яка складається з: 5200,00 грн - заборгованість за кредитом; 9953,84 грн - заборгованість за відсотками; 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.
При тому у позовній заяві позивач зазначив, що у межах даного позову він не заявляє вимоги про стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимог до стягнення з ОСОБА_1 становить 15153,84 грн.
Проаналізувавши та оцінивши під час розгляду справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору № 343883897 від 15.03.2025, що призвело до утворення в неї заборгованості в сумі 15153,84 грн, яку необхідно стягнути на користь ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 40789 від 22.05.2026 (а. с. 6). У зв`язку з повним задоволенням позову, понесені позивачем витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал».
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Виходячи з приписів ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, суми компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлених умовами договору про надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн представник позивача надав суду договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 з протоколом погодження вартості послуг до даного договору, який є додатком 1 до нього; додаткову угоду № 25771518010 від 21.01.2026 до договору про надання правничої допомоги 20/01/26-02 від 20.01.2026; акт прийому-передачі наданих послуг від 20.03.2026, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 4267/10 від 26.08.2010; довіреність від 12.02.2026.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема в рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
У додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд в постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 зазначив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи наведене суд зазначає, що: 1) справа не є складною, адже є малозначною, тому розглянута у порядку спрощеного позовного провадження; 2) у такій категорії справ судова практика є сформованою і сталою; 3) як наслідок, обсяг наданих послуг, і відповідно потраченого адвокатом часу, є меншими, ніж ним зазначено; 4) вартість послуг адвоката є явно неспівмірною з ціною позову, адже становить майже її половину. У зв`язку з цим суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі підлягають частковому задоволенню в розмірі 4500,00 грн.
Керуючись ст. ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610 - 612, 626 - 629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 7, 12, 13, 81, 137, 141, 259, 263 - 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» заборгованість за договором кредитної лінії № 343883897 від 15 березня 2025 року в розмірі 15153 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят три) гривні 84 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Тарас ЛІЩИНА