ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2026
Справа № 522/24320/25-Е
Провадження № 2-др/522/109/26
Приморський районний суду м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С. розглянув в письмову провадженні (без виклику сторін) заяву ОСОБА_1  про ухвалення додаткового судового рішення.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням від 01.06.2026 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.
04.06.2026 адвокат відповідача - Гайса А.М. подав заяву про стягнення з позивача судових витрат на правничої допомоги 5 000 грн.
05.06.2026 позивач подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.
08.06.2026 позивач повторно подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.
09.06.2026 адвокат відповідача подав додаткові пояснення у справі. 
11.06.2026 позивач подав додаткові пояснення.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходив з наступного.
13.02.2026 між адвокатом АО «Південно-українська міжнародна колегія адвокатів» Гайсою А.М. та ОСОБА_1 (замовник) укладено Договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу замовнику з питань, що стосуються замовника, зокрема в судах (п.1.1 Договору).
Вартість послуг узгоджується сторонами, визначається в рахунках, які виконавець виставляє замовнику (п. 3.1 Договору)
Згідно з Актом виконаних робіт №1 від 03.06.2026 до Договору про надання правничої допомоги від 13.02.2026 адвокат надав, а замовник прийняв наступні послуги: 
1) вивчення матеріалів справи, правовий аналіз позовної заяви та доданих документів, визначення стратегії захисту — 700 грн;
2) підготовка заяви про приєднання до ЄСІТС у справі № 522/24320/25-Е — 300 грн;
3) складання та подання відзиву на позовну заяву з обґрунтуванням невідповідності позову ст. 277 ЦК, ст. 16 ЦК, ст. 447 ЦПК України та відсутності предмета спору — 2 500 грн;
4) підготовка та подання заперечень на відповідь позивача на відзив — 1 000 грн;
5) правовий аналіз рішення суду від 01.06.2026, консультація клієнта — 500 грн.
Загальна вартість послуг складає 5 000 грн. 
Оплата здійснена в повному обсязі — платіжна інструкція Приватбанку від 17.02.2026, код документа 8406-5392-1766-0504, на суму 5 000 грн. (платник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; отримувач: АО «ПУМКА», ЄДРПОУ 23207620; призначення платежу: сплата за надання послуг згідно договору б/н від 13.02.2026).
Позивач заперечує щодо розміру витрат на правничу допомогу. Вважає, що заявлений розмір неспівмірний зі складністю справи та обсягом реально наданих послуг. Справа є малозначною, немайнового характеру, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, без судових засідань та без дослідження доказів у засіданні. Жодної процесуальної складності, яка б виправдовувала гонорар у 5 000 грн, справа не становила. Ключова послуга, за яку нараховано найбільшу суму (складання відзиву — 2 500 грн), фактично виконана неналежно. Поданий відзив має шаблонний характер і містить значні фрагменти, що не стосуються предмета цього спору. Документ такої якості та фактичного обсягу праці (механічне копіювання з інших, не пов`язаних зі справою матеріалів) не може оцінюватися в 2 500 грн. Послуга з «вивчення матеріалів справи та визначення стратегії» (700 грн) дублює підготовчу роботу зі складання відзиву й окремій оплаті не підлягає. Частина послуг не є витратами, пов`язаними з розглядом справи. Послуга № 2 «підготовка заяви про приєднання до ЄСІТС» (300,00 грн) є технічною дією з отримання доступу представника до електронного кабінету, а не правничою допомогою по суті спору, і відшкодуванню за рахунок іншої сторони не підлягає. Послуга № 5 «правовий аналіз рішення суду від 01.06.2026, консультація клієнта» (500 грн) надана вже після ухвалення рішення суду. Це постсудова консультація клієнта щодо результату справи та перспектив оскарження, а не витрата, пов`язана з розглядом справи в розумінні статті 133 ЦПК України. Покладати її на іншу сторону підстав немає. Докази понесення витрат суперечливі й не підтверджують оплату саме
заявленого обсягу послуг. Заявник посилається на договір про надання правової допомоги б/н від 13.02.2026 та ордер серії ВН № 1666675 від 26.02.2026. Водночас у самому відзиві від 20.03.2026 представник зазначив, що діє «на підставі договору про надання правової допомоги від 21.07.2025». Таким чином, у матеріалах є два різні договори з різними датами, і не доведено, на підставі якого саме договору надавались послуги у цій справі та якого договору стосується оплата. Оплата, на яку посилається заявник, здійснена платіжною інструкцією від 17.02.2026, тобто до видачі ордера (26.02.2026) та до подання переважної більшості процесуальних документів. Зокрема, платіж від 17.02.2026 фізично не міг покривати послугу № 5 (аналіз рішення суду від 01.06.2026), оскільки ця послуга на дату платежу ще не існувала. Це свідчить, що платіжний документ не підтверджує оплату саме того переліку послуг, який наведено в акті, а сам акт виконаних робіт складено заднім числом. Умовами договору від 13.02.2026 (п. 3.1) передбачено оплату на підставі рахунків, виставлених Виконавцем, але жодного рахунку заявником не подано; натомість платіж від 17.02.2026 за своєю природою є авансом у розумінні п. 3.6 договору і не підтверджує оплату конкретних послуг, перелічених в акті, тим більше що на дату платежу представник ще не подавав навіть заяви про ознайомлення з матеріалами справи (заяву подано 26.02.2026, доступ отримано 06.03.2026) — тобто жодної змістовної роботи по справі на ту дату не здійснювалось.
Відповідно до ч. 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат. 
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Відповідач у своєму відзиві вказав попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу у сумі 3 000 грн. (4 500 грн. у разі проведення судових засідань).
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону (Постанова Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17).
Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).
Аналізуючи суть кожної з наданих адвокатом послуг, суд звертає увагу на наступне.
Згідно з ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Отже, «вивчення матеріалів справи, правовий аналіз позовної заяви та доданих документів, визначення стратегії захисту», які визначені сторонами вартістю в 700 грн. є окремим видом правової допомоги та може включатися до правничої допомоги як судові витрати.
Послуга «підготовка заяви про приєднання до ЄСІТС», оцінена в 300 грн. не є адвокатською послугою в розуміння ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", така заява не є заявою по суті справи, а тому не підлягає задоволенню.
Необхідність надання послуги «правовий аналіз рішення суду від 01.06.2026, консультація клієнта» вартістю 500 грн. не обгрунтована, оскільки рішення ухвалено на користь відповідача. 
Тобто, обгрунтованими та відповідними до даної справи витратами є лише витрати складання та подання відзиву на позовну заяву — 2 500 грн; підготовка та подання заперечень на відповідь позивача на відзив — 1 000 грн, вивчення матеріалів справи, правовий аналіз позовної заяви та доданих документів, визначення стратегії захисту» 700 грн. Всього 4 200 грн.
Керуючись ст. 270 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву адвокат Гайси Андіря Михайловича. подану в інтересах відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користьОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу 4 200 гривень.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ярема Х.С.