Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( з а о ч н е )
Справа №338/578/26
Провадження №2/338/738/26
15 вересня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі:  головуючого-судді  Шишка О. А.,
з участю:  секретаря  Сіщук Г. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 17 березня 2025 року між сторонами в електронній формі укладено кредитний договір № 30200, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000,00 грн строком на 730 днів, до 17 березня 2027 року, зі сплатою 1 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Періодичність сплати процентів погоджена кожні 20 днів, а повернення суми кредиту - в кінці строку кредитування.
Позивач зазначив, що кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти перераховані на належну відповідачу платіжну картку. Відповідач зобов`язання зі сплати процентів не виконував, унаслідок чого станом на 12 березня 2026 року утворилася заборгованість у сумі 39200,00 грн, з яких 25200,00 грн - проценти за користування кредитом та 14000,00 грн - штраф.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідача 25200,00 грн заборгованості за процентами, 14000,00 грн штрафу, 2662,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву, доказів погашення заборгованості або інших заяв і клопотань не подав.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною п`ятою статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву не подав, а представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, суд відповідно до статей 280-282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 17 березня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30200.
За пунктом 1.1 договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору процентна ставка становить 1 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, строк кредитування становить 730 днів, проценти підлягають сплаті кожні 20 днів, а сума кредиту - 17 березня 2027 року. Договором не передбачено нарахування комісій.
Щодо укладення електронного договору та надання кредиту.
Згідно зі статтями 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися в електронній формі, а письмова форма вважається додержаною, якщо зміст правочину зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, та він підписаний його стороною.
Частиною другою статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту, а підписання електронного правочину може здійснюватися електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
У постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 сформульовано висновок, що електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором у погодженому сторонами порядку, прирівнюється до договору у письмовій формі; без одержання такого ідентифікатора та здійснення відповідних дій договір не був би укладений.
Надана позивачем копія договору містить дані про його підписання ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 589349, який направлено 17 березня 2025 року о 11 год 54 хв 49 с та введено о 11 год 55 хв 11 с з використанням номера телефону НОМЕР_1 .
АТ «Універсал Банк» підтвердило, що вказаний номер телефону був фінансовим номером телефону за платіжною карткою № НОМЕР_2 , емітованою на ім`я ОСОБА_1 , а 17 березня 2025 року на цю картку зараховано 7000,00 грн.
Довідкою ТОВ «Пейтек» також підтверджено успішний переказ 7000,00 грн на картку відповідача 17 березня 2025 року о 11 год 55 хв 22 с із призначенням платежу «Перерахування коштів за договором 30200 від 17.03.2025 на умовах фінансового кредиту». Банківська виписка відображає надходження цієї суми та подальше розпорядження відповідачем коштами.
Отже, сукупність поданих доказів підтверджує укладення кредитного договору належним способом, волевиявлення відповідача на його укладення, належність використаних телефону та платіжної картки відповідачу, а також фактичне надання йому 7000,00 грн кредиту.
Щодо заборгованості за процентами.
За статтями 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання процентів від суми кредиту, розмір і порядок сплати яких визначаються договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти існує протягом погодженого сторонами строку кредитування, якщо кредитор не змінив строк виконання зобов`язання вимогою про дострокове повернення кредиту.
У цій справі строк кредитування не закінчився, вимоги про дострокове повернення кредиту позивач не пред`являв, а тому передбачені договором проценти за користування кредитом могли нараховуватися в межах погодженого сторонами строку.
За наданим розрахунком за період з 17 березня 2025 року по 12 березня 2026 року нараховано 25200,00 грн процентів: 7000,00 грн ? 1 % ? 360 днів. Така сума відповідає вісімнадцяти платіжним періодам по 1400,00 грн, строки сплати яких настали відповідно до погодженого графіка.
Доказів сплати відповідачем процентів за спірним договором матеріали справи не містять. 
За таких обставин вимога про стягнення 25200,00 грн процентів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Зазначені у розрахунку 7000,00 грн тіла кредиту не підлягають стягненню, оскільки строк його повернення не настав, позивач прямо не вимагає дострокового повернення кредиту і відповідної позовної вимоги не заявив.
Щодо вимоги про стягнення штрафу.
Пунктами 3.5.1, 3.5.2 кредитного договору передбачено штраф у розмірі 1120,00 грн на четвертий день невиконання зобов`язання та 280,00 грн за кожний наступний день, починаючи з п`ятого дня. Позивач нарахував 14000,00 грн штрафу за прострочення сплати процентів.
Водночас пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки - штрафу, пені - за таке прострочення. Неустойка та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем.
У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 зазначено, що дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюється на відповідальність за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Такий підхід підтверджено постановою Пленуму Верховного Суду від 7 лютого 2025 року № 6, у якій узагальнено практику застосування цієї норми та вказано, що вона охоплює кредитні договори, у тому числі договори про споживчий кредит, і звільняє позичальника від сплати неустойки за прострочення в період воєнного стану.
Посилання позивача на зміни, внесені Законом України № 3498-IX до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», не спростовує застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який є чинним, не містить обмежень залежно від дати укладення кредитного договору та прямо регулює наслідки прострочення за кредитними договорами в період воєнного стану.
Кредитний договір укладено 17 березня 2025 року, а прострочення, за яке позивач нарахував штраф, виникло у квітні 2025 року та тривало під час дії в Україні воєнного стану. Отже, відповідач звільнений від обов`язку сплати такого штрафу, а нарахована сума підлягає списанню кредитодавцем.
Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення 14000,00 грн штрафу слід відмовити.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частин першої, третьої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати в разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 наголосила, що розподіл судових витрат є наслідком вирішення спору і має здійснюватися з урахуванням результату розгляду справи та встановлених процесуальним законом критеріїв.
Позивач сплатив 2662,40 грн судового збору. Позов задоволено на 64,2857 % - 25200,00 грн із заявлених 39200,00 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1711,54 грн судового збору.
Крім того, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач подав договір про надання юридичних послуг, акт приймання-передачі наданих послуг № 103 від 26 січня 2026 року, витяг із реєстру до нього та платіжну інструкцію від 30 січня 2026 року на загальну суму 100000,00 грн за підготовку десяти позовів.
У витягу вартість послуг у справі щодо ОСОБА_1 визначено в сумі 10000,00 грн, з яких 9000,00 грн - складання і подання позовної заяви та клопотання про витребування доказів, 1000,00 грн - складання адвокатського запиту.
Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за умови підтвердження їх обсягу та вартості. При цьому суд враховує, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим і пропорційним предмету спору, значенню справи для сторін та фактично виконаній роботі.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, їх необхідності та розумності розміру з урахуванням конкретних обставин справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 розмежовано зменшення витрат за клопотанням іншої сторони та їх розподіл судом за критеріями, встановленими процесуальним законом. Суд при розподілі витрат не зобов`язаний присуджувати стороні всі заявлені витрати, якщо встановить їх непропорційність предмету спору та фактичному обсягу правничої допомоги.
Ця справа є малозначною, стосується типових кредитних правовідносин, розглянута за відсутності сторін. Подана позовна заява значною мірою містить загальний виклад законодавства та типову для позивача аргументацію. Адвокат участі в судових засіданнях не брав. Водночас ним складено позов, клопотання про витребування доказів та адвокатський запит, результати якого мали доказове значення для підтвердження перерахування кредиту.
З урахуванням складності справи, ціни позову, характеру і фактичного обсягу виконаної роботи, принципів розумності та пропорційності суд вважає обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.
Оскільки позов задоволено на 64,2857 %, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 2571,43 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 205, 207, 509, 526, 530, 610, 629, 639, 1048, 1054 ЦК України, пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 25200 (двадцять п`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 17 березня 2025 року по 12 березня 2026 року за кредитним договором № 30200 від 17 березня 2025 року.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення 14000 гривень штрафу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 1711 (одну тисячу сімсот одинадцять) гривень 54 копійки судового збору та 2571 (дві тисячі п`ятсот сімдесят одну) гривню 43 копійки витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуто Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів із дня вручення йому повного заочного рішення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У такому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає обчислюватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про його перегляд без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом установлених ЦПК України строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, чи якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, код ЄДРПОУ 41466388.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий         О. А. Шишко