Справа № 444/1038/26
Провадження № 2/444/1268/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року        м. Жовква
Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Мікула В. Є.
секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 паспорт громадянина України: серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 05 листопада 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , тел.: НОМЕР_3 ,) до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області (юридична адреса: площа Свободи, будинок № За, село Добросин, Львівський район, Львівська область, 80337, код ЄДРПОУ: 04371727, телефон: 03252 60247, електронна пошта: dobrosyn_rada@ukr.net), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (юридична адреса: вулиця Воїнів УПА, 1, місто Жовква, Львівський (Жовківський) район, Львівська область, 80300 код ЄДРПОУ: 02899469), - про визнання права власності на житловий будинок як майно колишнього робітничого типу двору в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В : 

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 98,3 м2, житловою площею 62,4 м2, допоміжна площа 35,9 м2 з господарськими будівлями та спорудами.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла після її смерті спадщину, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після смерті ОСОБА_2 .
Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , прийняли таку внаслідок спільного постійного проживання чи внаслідок звернення до нотаріуса упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, немає.
Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області як голові колишнього робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить позов задовольнити.
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 30 червня 2026 року о 09 год. 30 хв. 
Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак з Жовківської ДНК на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що заперечень проти позовних вимог немає.
А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Магерів, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 05 листопада 2001 року.
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , яке 27 січня 2026 року повторно видане Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 06 серпня 1988 року у виконавчому комітеті Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що 06 серпня 1988 року було складено відповідний актовий запис № 17.
Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_5 .
Тобто дошлюбним прізвищем ОСОБА_1 було ОСОБА_6 .
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , яке видане 15 серпня 1968 року, вбачається, що батьком позивача є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_2 .
З довідки № 186, яка видана 17 лютого 2025 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що згідно погосподарської книги № 18 станом на 30 червня 1990 року господарство (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_2 належало до робітничого типу двору, станом на 30 червня 1990 року головою двору була ОСОБА_2 , 1932 року народження, інші члени двору: ОСОБА_7 , 1931 року народження, чоловік; ОСОБА_1 , 1968 року народження, дочка; ОСОБА_3 , 1967 року народження, зять; ОСОБА_8 , 1989 року народження, онука.
Викладеним у виписці вихідний № 9 з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, яка видана 17 лютого 2025 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що громадянка ОСОБА_2 , 1932 року народження, була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2 , особовий рахунок в погосподарській книзі № 808. Загальна площа житлового будинку 98,3 кв.м, житлова 62,4 кв.м, тип двору робітничий, мешканців 5 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , голова двору; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чоловік; ОСОБА_1 , 1968 року народження, дочка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зять; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 02 березня 2010 року було зроблено відповідний запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане 02 березня 2010 року Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на житловий будинок як майно колишнього робітничого типу двору.
Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Із заповіту, який 15 листопада 2002 року посвідчений Кошулап Т. П., секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 226, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .
По даних виконавчого комітету Лавриківськох сільської ради заповіт заповідачем не змінено і не скасовано, що підтверджується записом старости Лавриківського старостинського округу № 3 Богдана Мавдрика від 14 березня 2024 року.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
З довідки № 189, яка 17 лютого 2025 року видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_2 , 1931 року народження, до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 .
Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Викладеним у довідці № 195, яка 02 березня 2026 року видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що ОСОБА_1 , 1968 року народження, була зареєстрована та проживала разом із своєю матір`ю, ОСОБА_2 , на день її смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області та вели спільне господарство.
З довідки № 196, яка 02 березня 2026 року видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 , 1932 року народження, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зять; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , онука.
Тобто ОСОБА_1 прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після смерті ОСОБА_2 .
Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , прийняли таку внаслідок спільного постійного проживання чи внаслідок звернення до нотаріуса упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, немає.
Суд враховує, що батько позивача, а чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 23 березня 2001 року було зроблено запис за № 12, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , яке видане 23 березня 2001 року Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області.
Внаслідок звернення позивача у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06 лютого 2026 року було зареєстровано спадкову справу № 37/2026, номер у Спадковому реєстрі 75194214, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 84092663 від 06 лютого 2026 року.
Однак постановою № 82/01-16 від 06 лютого 2026 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_2 , після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що мною як заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином право власності на житловий будинок, колишній робітничий двір за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. 
Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
З довідки № 571, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2025 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 не реєструвалося.
Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Городжів належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області.
Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було.
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що рік побудови будинку АДРЕСА_2 , Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області 1983, загальна площа будинку 98,3 кв. метри, житлова площа 62,4 кв. метри, допоміжні приміщення та їх площа: коридор 10,3 кв. метри, санвузол 5,7 кв. метрів, кухня 19,9 кв. метрів, загальна площа допоміжних приміщень 35,9 кв. метри.
При будинку є літня кухня, гараж, господарська будівля, сарай, вбиральня, сарай, господарська будівля з літньою кухнею, колодязь та споруди: ворота з хвірткою, огорожа, огорожа.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. 
Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.
Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 як голові колишнього робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок судом встановлені всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Керуючись ст. 16, 80, 328, 392, 1268, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст. 4, 87, 200, 206, 247 ЦПК України,суд-
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 98,3 м2, житловою площею 62,4 м2, допоміжна площа 35,9 м2 з господарськими будівлями та спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 30.06.2026 року.

Суддя:      Мікула В. Є.