ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
01 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/25509/25
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 (суддя Маковська О.В.) в адміністративній справі №160/25509/25 за позовом ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
визнати протиправними дії Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно вилучення із банківського рахунку позивача коштів в розмірі 4431,96 грн.;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) незаконно вилучену із банківського рахунку власність позивача в розмірі 4431,96 грн.;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача відшкодування моральної шкоди завданої органом державної влади 100 000 гривень.
Позивач вимагав визнати протиправними дії виконавчої служби щодо стягнення коштів та повернути їх, а також стягнути моральну шкоду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 року відмовлено у задоволені вимог позову, оскільки виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого листа про стягнення судового збору на користь держави через те, що позивач спочатку не сплатив його вчасно, а згодом здійснив платіж на інший рахунок (рахунок Дніпровського апеляційного суду замість належного рахунку органу держбюджету/суду першої інстанції).
Виконавці роз`яснили, що позивач помилково сплатив кошти не за тим реквізитом, через що борг за виконавчим документом фактично залишався непогашеним на момент відкриття виконавчого провадження, а сплачені кошти підлягають поверненню шляхом подання окремої заяви до суду, а не через скасування правомірних дій виконавця.
З апеляційною скаргою звернувся позивач з підстав викладених в обгрунтування вимог позову.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
При поданні апеляційної скарги у справі № 216/5482/24 позивачем не було сплачено судовий збір, тому скарга була залишена без руху ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.01.2025 та надані реквізити, на які позивач повинен був сплачуватися судовий збір.
Заяву позивача про відстрочення судового збору задоволено, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2025 відстрочено сплату судового збору у розмірі 3 633,60 грн. за подання апеляційної скарги - до ухвалення судового рішення у справі №216/5482/24.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.03.2025 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 3633,60 грн.
19.03.2025 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн. на рахунок Дніпровського апеляційного суду.
23.04.2025 виконавчий лист було направлено до Центрально-міського відділу ВДВС у місті Кривому Розі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) для виконання.
12.06.2025 постановою державного виконавця Центрально-міського відділу ВДВС у місті Кривому Розі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) було відкрито виконаче провадження з метою примусового виконання виконавчого листа №216/5482/24 від 18.03.2025.
13.06.2025 Центрально-міським відділом ВДВС у місті Кривому Розі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) було накладено арешт на банківський рахунок позивача та стягнуто 4431,96 грн.
17.06.2025 позивачем було подано заяву про повернення суми судового збору в розмірі 3633,60 грн. та виконавчого збору в розмірі 798,36 грн.
19.06.2025 позивач подав письмову скаргу на дії державного виконавця до Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України щодо стягнення грошових коштів.
Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано відповідь на скаргу №29810/05.2-09 від 16.07.2025, якою повідомлено, що відповідно до інформації, наданої Центрально-міським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, встановлено, що на виконанні у відділі ДВС в період з 12.06.2025 но 17.06.2025 перебувало виконавче провадження №78314673 з примусового виконання виконавчого листа №216/5482/24 від 18.03.2025, виданого Центрально-Міським судом міста Кривогу Рогу, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 3633,60 грн. Відповідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадженя», державшим виконавцем 13.06.2025 на адреси банківських установ направлені платіжні інструкції на примусове списання коштів, в результаті чого, на депозитний рахунок відділу ДВС надійшли кошти в розмірі 4431,96 грн, які розподілені у відповідності до вимог ст. 45-46 Закону України «Про виконавче провадження» та перераховані відповідно до платіжних інструкцій №3114, 3115, 3116, 3117 від 16.06.2025. Враховуючи, що на депозитний рахунок відділу надійшли кошти достатні для погашення заборгованості на користь стягувача, витрат виконавчого провадження і виконавчого збору, державним виконавцем закінчене виконавче провадження №78314673, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з фактичним виконанням та припинені заходи примусового виконання рішень. З приводу квитанції про сплату заборгованості повідомлено, що до відділу ДВС 17.06.2025 надано квитанцію про сплату боргу в розмірі 3633,60 грн, однак в квитанції зазначено інший рахунковий рахунок стягувача. Враховуючи, що у заяві стягувача зазначений інший рахунковий рахунок, то державним виконавцем не прийнято квитанцію, як доказ сплати боргу за виконавчим листом №216/5482/24 від 18.03.2025.
Державним виконавцем до Центрально-Міського районного суду м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області 15.07.2025 за вих. №64183 направлено вимогу щодо підтвердженя сплати боргу за виконавчим листом №216/5482/24 від 18.03.2025.
22.07.2025 Центрально-Міський районний суд надіслав Центрально-міському відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) лист “Щодо підтвердження факту сплати судового збору боржником ОСОБА_1 ” У вказаному листі зазначається, “Надану ОСОБА_1 квитанцію про сплату судового збору на рахунок: UA 658999980313191206080004628, ГУК у у Дн - кій обл/Шев.р 22030101 не вбачається можливим підтвердити, оскільки Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не є розпорядником зазначеного рахунку”. 
12.08.2025 позивачем було подано заяву до Дніпровського апеляційного суду щодо надання квитанції про сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у справі №216/5482/24.
У відповідь на заяву, листом від 13.08.2025 №04.6-21/11/2025 позивачу було повідомлено, що відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі документообігу суду та наданими копіями документів - при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір, тому скарга була залишена без руху ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.01.2025 та надані реквізити, на які повинен був сплачуватися судовий збір, на рахунок отримувача ГУК у Дніпропетровській області. Заяву позивача про відстрочення судового збору задоволено, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2025 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 3 633,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2024 - до ухвалення судового рішення у справі. Згідно ч. 2 ст. 136 ЦПК України: «Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.». Станом на 18.03.2025 судовий збір сплачено не було. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.03.2025стягнуто з позивача на користь держави судові витрати у розмірі 3 633,60 грн. Виконання рішення апеляційного суду здійснює суд 1 інстанції. Тому, після розгляду справи, позивач мав сплатити судовий збір саме на рахунок держави, на який виписаний виконавчий лист. У позивача не було підстав 19.03.2025 після розгляду справ сплачувати судовий збір на рахунок Дніпровського апеляційного суду. Надана квитанція долучена до матеріалів справи, після закінчення апеляційного провадження справу направлено до Центрально - Міського районного суд м. Кривого Рогу. Позивачу роз`яснено право звернутися до Дніпровського апеляційного суду з заявою про повернення сплаченого судового збору.
Позивач вважає дії відповідача стосовно списання з свого банківського рахунку коштів в розмірі 4431,96 грн. протиправними. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та в передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII установлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Отже, під час здійснення виконавчого провадження виконавець зобов`язаний неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вживати заходів щодо примусового виконання рішень, дотримуючись способу та порядку виконання, встановлених виконавчим документом і цим Законом.
Положеннями пункту 1 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Аналіз наведеної норми вказує на те, що в межах здійснення виконавчого провадження законодавець наділяє виконавця повноваженням здійснювати перевірку виконання боржниками рішень, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.
Здійснення такої перевірки є правом виконавця, реалізація якого залежить від його розсуду, а не імперативно обов`язковою дією у кожному виконавчому провадженні чи перед кожною процесуальною виконавчою дією.
Крім того, в абзаці 3 частини 2 статті 56 Закону № 1404-VIII установлено, що постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Отже, Закон № 1404-VIII установлює чіткі та стислі строки для прийняття виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника - під час відкриття виконавчого провадження або не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. За цих умов арешт майна (коштів) боржника є процесуальною дією, що має забезпечувальний характер, і вчиняється виконавцем автоматично, без попередньої перевірки стану виконання рішення боржником у розумінні пункту 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII, оскільки застосування цього заходу безпосередньо пов`язане з настанням визначеного юридичного факту (відкриття виконавчого провадження чи виявлення майна).
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення, які набрали чинності, є обов`язковими до виконання на всій території України. Постанови апеляційного суду набирають законної сили відразу з моменту їх проголошення.
Виконавчий лист №216/5482/24 від 18.03.2025 року, виданий Центрально-Міським районним судом, не визнавався судом таким, що не підлягає виконанню.
Виконавчий документ є законною підставою для примусового виконання доти, доки суд, який його видав, не визнає його таким, що не підлягає виконанню (ст. 432 ЦПК України) за заявою боржника чи стягувача. Якщо такого рішення немає, документ має повну юридичну силу.
При отриманні заяви від стягувача (у разі — держави у особі уповноваженого органу) виконавець зобов`язаний відкрити провадження і накласти арешт/стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до неї виконавчого документа та заяви стягувача.
За законом виконавець зобов`язаний використати всі повноваження для дострокового чи повного виконання рішення, включаючи: накладення арешту на кошти та майно боржника (ст. 56 Закону), списання коштів із банківських рахунків боржника (ст. 48 Закону).
Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції відстрочив сплату збору до ухвалення рішення. Оскільки при винесенні ухвали від 18.03.2025 збор так і не був добровільно сплачений, суд правомірно застосував норму закону та стягнув його в дохід держави. З цього моменту виникло нове, самостійне грошове зобов`язання.
Оплата, здійснена позивачем 19.03.2025 року на реквізити Дніпровського апеляційного суду, є сплатою на неналежний рахунок. Після винесення підсумкової ухвали діяли вже не початкові реквізити суду, а реквізити державного бюджету (стягувач — держава), зазначені у виконавчому аркуші.
Оплата на неналежний рахунок не припиняє зобов`язання за виконавчим листом. Єдиний законний шлях для позивача в даному випадку — сплачувати виконавчий лист, а помилково сплачені на рахунок апеляційного суду кошти повертати у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (через подання заяви до апеляційного суду).
Таким чином, сплата позивачем судового збору 19.03.2025 року на рахунок Дніпровського апеляційного суду (після ухвалення постанови від 18.03.2025 року) не є належним виконанням судового рішення про стягнення судових витрат на користь держави та не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (або для закриття виконавчого провадження).
Наявність у матеріалах справи квитанції про помилкову сплату коштів на рахунок суду апеляційної інстанції не скасовує обов`язку державного виконавця примусово виконати чинне судове рішення від 18.03.2025 року.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 в адміністративній справі №160/25509/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 01 вересня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 04 вересня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова