Справа № 522/11965/26
Провадження № 2-а/522/350/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участі секретаря судового засідання Андрієвської М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої в інтересах позивача представником адвокатом Алфєєвим Д.М., до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, у який позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 5101130100021537 від 16.06.2026 стосовно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору.
Позовна заява обґрунтована тим, що 16.06.2026 позивача було фактично затримано та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області, де було складено протокол серії ПР МОД № 013049, про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП. Того ж дня відносно позивача було винесено постанову серії ПН МОД № 013140, про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП. Також 16.06.2026 щодо позивача було прийнято рішення № 5101130100021537 від 16.06.2026 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, відповідно до якого було вирішено повернути до країни походження або третьої країни позивача та зобов`язаного його покинути територію України у термін до 18.06.2026. Представник позивача зазначає, що позивач підписував усі документи без належного розуміння їх змісту та відсутності відповідних роз`яснень зі сторони посадових осіб відповідача, оскільки позивач не володіє державною морвою України. Представники відповідача не залучили перекладача. Також вони вилучили паспортний документ позивача. 
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2026 відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи на 03.07.2026.
01.07.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що 16.06.2026 працівниками ГУ ДМС в Одеській області спільно із співробітниками УСР в Одеській області ДСР НПУ виявлено за адресою: вул. Пантелеймонівська, 21, м. Одеса, та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у позивача було встановлено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , востаннє прибув на територію України 09.09.2018 легально через КПП «КОНОТОП» за паспортним документом громадянина Республіки Таджикистан для виїзду за кордон № НОМЕР_1 терміном дії з 28.07.2018 до 27.07.2028. Громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземних громадян на території України, дозволений строк його перебування на території України закінчився. Позивач постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має, не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. Стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 16.06.2026 серії ПР МОД № 013049 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.06.2026 серії ПН МОД № 013140 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 5100 гривень 00 копійок.
У судове засідання 03.07.2026 з`явився представник відповідача – Казбеков В.Е. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Розгляд справи відкладено на 07.07.2026.
У судове засідання 07.07.2026 з`явились позивач ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представник позивача Алфєєв Д.М., представник відповідача – Казбеков В.Е. Суд розпочав розгляд справи по суті. Сторони підтримали свої вимоги і заперечення. У якості свідка була допитана ОСОБА_3 . У судовому засіданні оголошена перерва до 09.09.2026, у зв`язку з витребуванням судом доказів у сторін.
У судове засідання 07.07.2026 з`явились позивач ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представник позивача Алфєєв Д.М., представник відповідача – Казбеков В.Е. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення щодо наявності кримінального провадження, яке зараз перебуває на стадії апеляційного перегляду, зазначивши, що позивач зобов`язаний з`являтись у судові засідання у вказній кримінальній справі, що не можливе у разі його виїзду за межі України. Представник відповідача зазначив, що наявність кримінального провадження не перешкоджала позивачу виїжджати за межі України та приїжджати на територію України безпосередньо у судові засідання.
09.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ч. 1 ст. 227 КАС України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 14.07.2026.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та надавши оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон № 3773-VI).
Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI).
Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 884 від 20.07.2015 (надалі Порядок № 884), громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Обчислення дозволеного іноземцю, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду (далі - іноземець), строку перебування на території України здійснюють посадові особи Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужби) та Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в межах повноважень, визначених законодавством України (п. 2 Порядку № 884).
Згідно п. 4 Порядку № 884 під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186.
Частина 1 статті 26 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України (ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-VI).
Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (ч. 4 ст. 26 Закону № 3773-VI).
Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VІ).
Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону № 3773-VI примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону). Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій або двадцять четвертій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт збройної агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.
Суд встановив, що 16.06.2026 щодо позивача складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 013049, за ч. 2 ст. 203 КУпАП України, у зв`язку із порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.06.2022 серії ПР МОД 013140 відповідно до частини 1 ст. 203 КУпАП на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 гривень.
В матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина Республіки Таджикистан для виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсний до 27.07.2028.
16.06.2022 Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення № 5101130100021537 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), яким вказану особу зобов`язано покинути територію України у термін до 18.06.2026.
У рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 5101130100021537 від 16.06.2026 зазначено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), останній раз прибув до України 09.09.2018 через державний пункт пропуску «Конотоп». ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) перебуває на території України більше 90 днів протягом 180 днів. Під час перебування в Україні тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постійного місця проживання та законного джерела існування не має, на території України перебуває незаконно. 16.06.2026 за порушення ч. 2 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення встановленого срорку перебування в Україні більш як на 30 днів, стосовно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.06.2026був притягнутий до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Ураховуючи викладене, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18.06.2026.
Обставина безперервного перебування позивача на території України з 2018 року не заперечується позивачем. Також позивач не заперечує, що розумів необхідність здійснення звернення до органів міграційної служби з метою легалізацій свого перебування на території України. Пояснив, що мав намір подати необхідні документи у 2019 році, однак, у подальшому подати відповідно документи йому перешкоджало введення карантину на території України, потім – існування кримінального провадження, у якому позивач був підозрюваним, а потім обвинуваченим.
Відповідно до п. 17 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
Згідно з п. 17 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.
Суд не приймає наведені доводи позивача щодо неможливості оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України, оскільки строк на подання документів для оформлення посвідки на тимчасове або на постійне проживання сплинув у листопаді 2018 року – до настання обставин, на які посилався позивач у своїх поясненнях, а саме: до введення на території України карантину 12.03.2020 та до вручення позивачу повідомлення про підозру, яке мало місце не раніше 03.03.2021.
У позовній заяві не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для звернення позивача із заявою про визнання його біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захист. 
Докази звернення позивача до територіальних органів ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні в матеріалах справи відсутні.
Докази того, що в країні походження позивач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки, віросповідання, національність, громадянство (підданство), належності до певної соціальної групи або політичні переконання, існування загрози життю, безпеці чи свободі позивача в країні походження матеріали справи не містять.
Згідно наданого Головним управління ДМС в Одеській області вих. № 5100.5.1/14845-26 від 08.07.2026 громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області з письмовим клопотанням про набуття статусу біженця або додаткового захисту в Україні не звертався, на обліку не перебуває.
У позивача відсутні документи на право перебування на території України, позивач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні.
У матеріалах справи відсутні докази затримання позивача 16.06.2026, отже доводи представника позивача про затримання 16.06.2026 позивача та виникнення обов`язку у відповідача забезпечити надання правничої допомоги позивачу є безпідставними. 
Щодо доводів представника позивача про не залучення перекладача під час складення оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, суд враховує наступне.
У п. 66-69 постанови від 27.04.2023 у справі № 522/11882/22 Верховний Суд зазначив, що залучення перекладача до участі в розгляді адміністративної справи є правом особи, а не його обов`язком. У разі реальної потреби залучати перекладача орган міграційної служби в такому випадку зобов`язаний його забезпечити. До того ж, у статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під назвою «Заборона зловживання правами» передбачено, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції». Оскільки у спірних правовідносин позивач сам відмовився від участі перекладача, то за таких умов Суд не вважає його право порушеним. Такий правовий підхід міститься у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі №522/7918/22 та від 16 березня 2023 року у справі № 522/5661/22.У судовому засіданні представник позивача зазначив про наявність 
В оскаржуваному рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 5101130100021537 від 16.06.2026 міститься підпис позивача у графі про повідомлення його про прийняте рішення, а також у графі перекладач з написом «не потрібен», що свідчить про те, що в момент вручення позивачу вказаного рішення він відмовився від перекладача.
Суд не приймає доводи позивача про те, що під час перебування в Головному управління Державної міграційної служби в Одеській області йому сказали просто все підписати, що він і зробив, не розуміючи що підписує. Позивач не міг не усвідомлювати, що підписані ним документи можуть мати для нього юридичні наслідки та мав можливість відмовитись від підписання документів, якщо їх зміст був йому не зрозумілий. Однак, позивач підписав оскаржуване рішення без будь-яких зауважень. Також у судовому засіданні позивач пояснив, що не виконав оскаржуване рішення у зв`язку з народженням дитини, що свідчить про усвідомлення позивачем обов`язку покинути територію України.
Щодо доводів позивача про наявність міцних соціальних зв`язку в України.
Позивач зазначає, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 трохи більше року. Вказану обставину підтвердила допитана у якості свідка ОСОБА_3 . Шлюб між позивачем та ОСОБА_3 не укладений. Позивачем не надані належні докази батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 .
Суд враховує установлену практику Верховного Суду, згідно якої бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства (постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №343/2242/16, від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/2910/18, від 12 серпня 2020 року у справі №755/14023/17, від 13 жовтня 2021 року у справі №263/14519/20, від 13 квітня 2021 року у справі №211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26 січня 2022 року у справі №200/9761/20-а).
За таких обставин, не можуть прийняті доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача, у зв`язку з наявністю міцних соціальних зв`язку в Україні.
Щодо наявності кримінальної справи, яка розглядається судом щодо позивача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2026 у справі № 522/10130/21 клопотання адвоката Толпига Д.М. про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, у зв`язку із закінченням строків давності задоволено. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України. Провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, закрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.06.2026 у справі № 522/10130/21 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2026 стосовно ОСОБА_1 та іншої особи, обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2026 у справі № 522/10130/21 кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2026 у к/п №12021162510000273 від 03.03.2021 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, призначено до розгляду на 30 вересня 2026 року в приміщенні Одеського апеляційного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження.
На момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 тривав розгляд кримінальної справи № 522/10130/21 стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. 
Розгляд апеляційної скарги у вказаній кримінальній справі призначений на 30.09.2026.
Отже, і станом на момент прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, і станом на момент розгляду цієї справи у суді, виїзд ОСОБА_1 з України не дозволяється на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - у зв`язку з розглядом судом кримінальної справи № 522/10130/21 стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Що, на переконання суду, свідчить про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства та наявність підстав для його скасування.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 5101130100021537 від 16.07.2026 підлягають задоводенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.
Позивач помилково сплатив судовий збір при поданні позовної заяви, отже підстави для стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченої позивачем, відсутні.
Суд роз`ясню, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 4, 5, 7-9, 20, 72-79, 90, 241-246, 250, 255, 289 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 5101130100021537 від 16.06.2026 стосовно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Юлія ЧОРНУХА

14 липня 2026 року