ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.07.2026	Справа № 910/4529/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛІС" (м. Дніпро) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙДЖ МЕНЕДЖМЕНТ ВАН" (м. Київ) 
про стягнення 136 299,00 грн, 

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " АТТОЛІС " звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙДЖ МЕНЕДЖМЕНТ ВАН" про стягнення 136 299,00 грн, з яких: 130 000,00 грн заборгованості за Договором № АТТ-001/2026 від 05.01.2026, 3 583,11 грн пені, 2 357,58 грн інфляційних втрат та 358,31 грн 3% річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.
Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень – автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).
Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, – 

ВСТАНОВИВ:

05.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТТОЛІС" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЙДЖ МЕНЕДЖМЕНТ ВАН" (Замовник) було укладено Договір № АТТ-001/2026 на виготовлення поліграфічної продукції (надалі – Договір), за умовами п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується виготовити та передати поліграфічну продукцію (далі – Продукція) Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти дану Продукцію у відповідності з описом і на умовах, викладених у Специфікаціях до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору та оплатити її вартість.
Перелік (асортимент) Продукції, який може поставлятись за цим Договором, і ціни (у т.ч. ПДВ) за одиницю товару Сторони визначають у Специфікації за домовленістю сторін та/або видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною Договору. Продукція поставляється партіями. Кількість, асортимент і вартість (у т.ч. ПДВ) продукції в партіях, визначаються сторонами у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору, накладні формуються Виконавцем на основі діючої на момент Специфікації. Загальна вартість Договору є орієнтовною та визначається як сума вартості фактично поставленої Продукції в партіях згідно видаткових накладних протягом терміну дії Договору (п. п. 2.1. – 2.3. Договору).
Згідно з п. 4.2. Договору датою поставки вважається дата одержання продукції Замовником, вказана у видатковій накладній на партію продукції.
За умовами п. 5.2. Договору підписання Замовником видаткової накладної на продукцію підтверджує факт передачі товару в належному місці, за кількістю, якістю, в асортименті потрібному Покупцю і погодженому Сторонами.
Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за договором здійснюється шляхом 70% передоплати протягом 3-х днів з моменту отримання Замовником відповідного рахунку Виконавця та 30% післяоплата протягом 3-х днів з моменту відвантаження Продукції.
Цей Договір вступає в силу з дати його підписання обома Сторонами і діє протягом 1 (одного) року з моменту його підписання. У випадку, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк пролонгується (продовжується) ще на 1 (один) рік (п. 13.1. Договору).
11.02.2026 сторони підписали Специфікацію № 2 до Договору, в якій погодили найменування, технічні характеристики, кількість поліграфічної Продукції, яка підлягає виготовленню, та її загальну вартість у розмірі 462 270,00 грн.
Згідно з п. 1 Специфікації № 2, термін виконання робіт за договором – тираж відвантажується не пізніше 20 робочого дня з затвердження оригінал-макету Продукції та з моменту здійснення Замовником передоплати в розмірі 70% (в сумі 323 589,00 грн) від загальної вартості продукції.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
За ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як вказує позивач, на виконання умов Договору Виконавець виставив Замовнику Рахунок на оплату № АТТО-000101 від 11.02.2026 на загальну суму 462 270,00 грн із ПДВ.
13.02.2026 Замовником було здійснено передоплату у розмірі 70% платіжною інструкцією №1507 від 13.02.2026 на суму323 589,00 грн. 
Видатковою накладною № АТТО-000204 від 11.03.2026 на суму 462 270,00 грн підтверджується факт передачі Продукції відповідачу.
Таким чином, з моменту відвантаження Продукції 11.03.2026, у Замовника виник обов`язок здійснити післяоплату у розмірі 30% від загальної вартості Продукції на суму 138 681,00 грн протягом 3-х днів, тобто не пізніше 14.03.2026.
23.03.2026 відповідачем було здійснено часткову оплату решти вартості Продукції в розмірі 8 681,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1582 від 23.03.2026. 
Проте решта вартості поставленої продукції в розмірі 130 000,00 грн відповідачем оплачена не була, що і призвело до звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів заборгованість відповідача за Договором у розмірі 130 000,00 грн залишається несплаченою.
У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати поставленого товару, позивачем крім суми заборгованості в розмірі 130 000,00 грн нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 3 583,11 грн пені, 2 357,58 грн інфляційних втрат та 358,31 грн 3% річних.
Пунктом 9.2. Договору сторони погодили, що за порушення строку оплати Продукції Виконавець має право нарахувати Замовнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування неустойки, за кожен день прострочення, при цьому Виконавець має право зупинити/непочинати роботи по виготовленню/поставки продукції до моменту Погашення Замовником заборгованості, що не буде порушенням з боку Виконавця.
Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив їх неправильність у частині визначення дати початку прострочення відповідача.
Частиною 5 ст. 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Оскільки Продукція була відвантажена 11.03.2026, встановлений Договором триденний строк оплати припадає на вихідний день – 14.03.2026, тож останнім днем для оплати є перший за ним робочий день – 16.03.2026, а першим днем прострочення – 17.03.2026.
За перерахунком суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, складає 3 355,14 грн, інфляційних втрат – 1 820,00 грн, 3% річних – 335,51 грн.
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).
За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, є позовні вимоги про стягнення з відповідача 130 000,00 грн заборгованості, 3 355,14 грн пені, 1 820,00 грн інфляційних втрат та 335,51 грн 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Відтак суд задовольняє позовні вимоги частково.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 130, 165, 219, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, – 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙДЖ МЕНЕДЖМЕНТ ВАН" (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 2 А; ідентифікаційний код 44881440) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛІС" (49000, м. Дніпро, вул. Костомарівська, буд. 1-А, секція 2, оф. 1н; ідентифікаційний код 34497978) 130 000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп. заборгованості, 3 355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 14 коп. пені, 1 820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн 00 коп. інфляційних втрат, 335 (триста тридцять п`ять) грн 51 коп. 3% річних та 2 647 (дві тисячі шістсот сорок сім) грн 00 коп. судового збору.
3. В іншій частині в позові відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко