Справа № 352/2053/25
Провадження № 2/352/108/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді  Струтинського Р. Р.
з участю секретаря    Гребінника В. М.
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12847,5 грн.
Заявлений позов обґрунтовував тим, що 03.02.2025 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 03.02.2025-100000482, згідно умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4500 грн, строком на 189 днів, дата повернення кредиту 10.08.2025, процентна ставка «Стандарт»- фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1%, процентна ставка «Економ» - 0,5%, комісія, пов`язана з наданням кредиту – 7% від суми кредиту та дорівнює 315 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 315 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 12847,50 грн, з яких: 4500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5670 грн - заборгованість за відсотками, 630 грн комісія, 2047,50 грн неустойка. Відповідачем проведена часткова сплата кредиту: 25.02.2025 на суму 500 грн, 26.02.2025 на суму 962,50 грн, що враховано під час формування довідки про заборгованість. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.
05.12.2025 представник відповідача подав відзив на позов, в якому позов не визнав, обґрунтовуючи, що кредитний договір був укладений без участі відповідача, без його вільного волевиявлення, про існування даного договору відповідачу не було відомо. У матеріалах справи взагалі відсутній первинний банківський фінансовий документ, який би підтверджував факт зарахування коштів відповідачу та факт отримання коштів. Також долучений розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Просив у позові відмовити.
11.12.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначив. що кредитний договір з відповідачем укладено в електронній формі, що прирівнюється до письмової, підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс повідомленні на номер, указаний відповідачем як фінансовий. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанціє від 03.02.2025, що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом. Позивачем перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі, за допомогою інтернет еквайрингу. Натомість сторона відповідача, заперечуючи перерахування кредитних коштів, не надала виписки по рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив у договорі, як номер особистого платіжного засобу. Також, відповідач частково сплатив по кредитному договору кошти, в загальному 1462,5 грн, що свідчить про визнання ним боргу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, в поданому суду клопотанні просив відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю на роботі, що унеможливлює його явку. Крім того, його представник адвокат Васютин Я. Я. теж надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через раптове погіршення стану здоров`я, та надав медичний консультаційний висновок від 07.09.2026. 
З даного приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За змістом ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Статтею 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема: 1) неявка у судове засідання учасника справи щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд зазначає, що ця справа надійшла до суду 01.09.2025, відноситься до категорії малозначних, судові засідання в справі неодноразово відкладалися за клопотаннями сторони відповідача з підстав: ознайомлення з матеріалами справи, витребування доказів, зайнятістю представника відповідача в інших судових справах, в інших судах, відтак суд уважає, що така поведінка відповідача суперечить принципу розумних строків розгляду справи, а його дії свідчать про очевидне зловживання процесуальними правами у розумінні ст. 44 ЦПК України.
За таких обставин суд уважає необхідним у задоволенні клопотань сторони відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.
Таким чином, ураховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд уважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторони відповідача, що не може розцінюватись, як порушення його прав, передбачених ст.43, 49 ЦПК України.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.
Установлено, що між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 03.02.2025 укладено кредитний договір № 03.02.2025-100000482, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с.18-24).
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 4500 грн, строком на 189 днів, дата повернення кредиту 10.08.2025.
Згідно п. 6. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; п. 7. Процентна ставка «Економ», фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». 8. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 7% від суми кредиту та дорівнює 315 грн; п. 9. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 315 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; п.17 Неустойка: 67 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконаного зобов`язання.
Пунктом 3.2. Пропозиції встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Відповідно до п. 4.1. Пропозиції, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74хх-хххх-3263.
Відповідно до п. 6.1. Пропозиції, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором,- негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Сторони погодили, що договір укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За умовами договору підписання позичальником договору відбувається за допомогою одноразового ідентифікатора (кода). Зазначений кредитний договір укладений у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника E399.
Відповідно до довідки №3103/26-1 від 31.03.2026, на номер абонента НОМЕР_1 , 03.02.2025 о 12:37:18 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «код підтвердження: Е399 для Договору» (а.с. 107). 
Відповідачем під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи Bank ID Національного банку. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, а саме прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, фінансовий номера телефону, зареєстроване місце проживання, а також серію, номер паспорта, коли виданий (а.с. зв.ст.29). 
Доказів, що вказаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, відповідачем не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження ОСОБА_1 , останній не міг отримати кредитні кошти.
Будь-які докази протиправності дій третіх осіб щодо відповідача ОСОБА_1 , які стосуються підписання кредитного договору, у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин суд уважає, що 03.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03.02.2025-100000482, який підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України, та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Факт надання кредиту відповідачу підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішно здійснений платіж 03.02.2025 12:37:50 на банківську картку № НОМЕР_2 в сумі 4500 грн, номер транзакції в системі iPay.ua- 642240411, призначення платежу: Видача за договором кредиту №03.02.2025-100000482 (а. с. 12).
У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою.
Таким чином, позивач (через систему iPay.ua) надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 4500 грн на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 N 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_3 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Згідно до статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією.
У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право:
зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення;
не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Зважаючи на наведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 30.05.2026 № 20.1.0.0.0/7-260526/69137-БТ, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , а також як убачається з виписки за договором №б/н за період з 03.02.2025 по 08.02.2025 на карту ОСОБА_1 03.02.2025 зараховано 4500 грн. 
Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 03.02.2025-100 03.02.2025 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Заперечуючи щодо укладення договору стороною відповідача не спростовано це відповідними засобами доказування.
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 03.02.2025-100000482 від 03.02.2025 у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 12847,50 грн, з яких 4500 грн – основний борг, 5670 грн - відсотки, 630 грн комісія, 2047,50 неустойка (а.с.28). Відсотки по кредиту нараховані за період з 03.02.2025 по 10.08.2025, тобто в межах строку кредитування. При цьому суд ураховує, що відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за кредитним договором, а саме: 25.02.2025 на суму 500 грн, 26.02.2025 на суму 962,50 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).  Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частина 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Стаття 12 цього Закону визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг»та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Отже, нарахування комісії у розмірі 7% від суми кредиту, що становить 315 грн, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 630 грн та її стягнення кредитором не суперечить закону.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 4500 грн основного боргу, 5670 грн відсотків та 630 грн комісії, що в загальному становить 10800 грн. Суд зазначає, що відповідачем розмір заборгованості по тілу кредиту, відсотках та комісії не спростовано.
Щодо стягнення з відповідача 2047,50 грн неустойки, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі№ 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також, Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22);на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2047,50 грн неустойки, задоволенню не підлягають.
З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, часткового задоволення позову на 84,06%, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2036,27 грн.
На підставі наведеного, відповідно до ст.207, 526, 639, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 03.02.2025-100000482 від 03.02.2025 у сумі 10800 (десять тисяч вісімсот) грн, що складається з 4500 грн заборгованості за тілом кредиту, 5670 грн заборгованості за відсотками, 630 грн комісії та 2047 (дві тисячі сорок сім) грн 50 коп судових витрат, а всього 12847 (дванадцять тисяч вісімсот сорок сім) грн 5 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м.Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 11.09.2026.

Суддя          Руслан СТРУТИНСЬКИЙ