Справа № 308/3169/26

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою представника позивача Стасьо Каміли Михайлівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за утримання будинку,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут», в інтересах якого діє представник - адвокат Стасьо К.М., звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за утримання будинку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Просить стягнути солідарно з відповідачів, загальний розмірі 26 934,02 з яких: 16 820,62 грн гривень заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком, інфляційні втрати в розмірі 5 378,02 гривень, пеню в розмірі 2 564,37 гривень, 3% річних в розмірі 2171,01 гривень, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 328,00 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є співвласниками квартири у багатоквартирному будинку, управителем якого на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та договору про надання послуг з управління є ТОВ «Наш-Добробут». Позивач стверджує, що належним чином надавав послуги з управління будинком, тоді як відповідачі не виконували обов`язок щодо їх своєчасної оплати, внаслідок чого за період з серпня 2017 року по грудень 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 16 820,62 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач також просить стягнути інфляційні втрати, пеню та 3 % річних.
Заяви (клопотання) учасників справи.
26.03.2026 року через Канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 
27.03.2026 року через Канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи.
14.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.
16.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
24.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачаються підстави для відмови у задоволенні позовної заяви. Представник ОСОБА_3 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідач критично оцінює доводи позивача та зазначає, що останній не довів наявності у нього права вимоги до відповідачів, оскільки не надав належних і допустимих доказів виникнення у них обов`язку зі сплати вартості послуг з управління багатоквартирним будинком. Зокрема, позивач не долучив до матеріалів справи додатки до договору про надання послуг з управління будинком, які є його невід`ємною частиною та підтверджують перелік будинків і квартир, щодо яких здійснюється управління.
Крім того, представник відповідача зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , співвласником якої є відповідач, належить до числа квартир, які були зареєстровані на праві приватної власності громадян та не передавалися до управління позивача, що, на думку відповідача, підтверджується рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.01.1996 № 12. Також вказує, що між сторонами не укладався договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, незважаючи на звернення відповідача щодо його укладення, а тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення спірної заборгованості.
У зв`язку з наведеним представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати.
До матеріалів відзиву долучає перелік документів: копія супровідного та витягу з додатку до договору укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ТОВ «Наш-Добробут» на управління будинком АДРЕСА_2 від 28.12.2016 та архівну копію виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.01.1996 №12.
27.04.2026 року через Канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
01.05.2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_4 надіслала до суду відповідь на відзив у якому наведені заперечення представника Відповідача проти позовних вимог, вважає безпідставними та такими, що не спростовують фактичних обставин справи.
Вказує, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , а відтак відповідно до вимог законодавства є співвласниками спільного майна цього будинку та зобов`язані брати участь у витратах на його утримання незалежно від часу та підстав набуття права власності на квартиру.
Зазначає, що ТОВ «Наш-Добробут» визначено управителем багатоквартирного будинку на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та укладеного з Департаментом міського господарства договору про надання послуг з управління, який є обов`язковим для всіх співвласників будинку, а тому укладення окремого індивідуального договору з кожним співвласником не вимагається.
Також зазначає, що посилання відповідача на відсутність у додатку до договору квартири АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки наведений додаток має технічний характер, містить неточності та не впливає на статус відповідачів як співвласників багатоквартирного будинку і не звільняє їх від обов`язку сплачувати вартість послуг з управління.
Крім того, позивач вказує, що ним належним чином виконувалися обов`язки з управління та утримання будинку, відповідачі не оспорювали якість наданих послуг, не зверталися з претензіями чи актами-претензіями щодо їх неналежного надання, а тому зобов`язані оплатити надані послуги та погасити утворену заборгованість у заявленому розмірі.
01.05.2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_4 надіслала до суду заяву про долучення доказів, а саме: додаток 2 до Договору від 28.12.2016 року.
13.05.2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача Стасьо К.М. надіслала до суду заяву про долучення доказів, які підтверджують надання позивачем послуг з управління будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою за адресою: АДРЕСА_4 .
26.05.2026 року через Канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачаються підстави для відмови у задоволенні позовної заяви. Заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач не довів наявності у нього права вимоги до відповідачів щодо стягнення плати за послуги з управління багатоквартирним будинком. Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви отримала 21.05.2026 року, що підтверджується матеріалами справи, зазначає, що строк на подання відзиву не пропущено.
Вказує, що позивач посилається на договір про надання послуг з управління будинком АДРЕСА_2 , укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ТОВ «Наш-Добробут», однак додатки до цього договору, які визначають обсяг та характеристики об`єкта управління, у матеріалах справи відсутні. Зазначає, що відповідно до додатку № 2 до договору будинок передавався в управління у складі 34 квартир, тоді як фактично будинок складається з 40 квартир, а квартира АДРЕСА_1 , власниками якої є відповідачі, до переліку квартир, переданих в управління, не входила.
Посилається на рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.01.1996 № 12, яким квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована у приватній власності громадянина, оскільки була побудована за кошти громадян, а не за рахунок коштів територіальної громади. На думку відповідача, вказана квартира не передавалася до відання Департаменту міського господарства, у зв`язку з чим у ТОВ «Наш-Добробут» відсутні правові підстави для нарахування плати та звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості.
Крім того, відповідач зазначає, що між ним та позивачем відсутній укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, хоча відповідач звертався до позивача із заявою щодо врегулювання договірних відносин. Вказує, що у відповіді на звернення ТОВ «Наш-Добробут» фактично підтвердило, що підставою надання послуг є договір, укладений із Департаментом міського господарства, який, на думку відповідача, не поширюється на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідач також зазначає, що позивач не надав належних доказів фактичного надання послуг саме щодо квартири АДРЕСА_1 , не довів виникнення у відповідачів обов`язку сплачувати заявлені кошти та безпідставно здійснював нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території.
З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.
26.05.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.
05.06.2026 року через Канцелярію суду представником позивача подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 у якому наведені заперечення Відповідача проти позовних вимог, вважає безпідставними та такими, що не спростовують фактичних обставин справи.
Вказує, що відповідачі є власниками квартири у багатоквартирному будинку, тобто співвласником багатоквартирного будинку, управителем якого визначено ТОВ «Наш Добробут», який надає послуги з його управління, а також того, що такі послуги останнім надаються, та споживачем яких є в свою чергу відповідач. Саме з наведеного і випливає обов?язок відповідача оплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком.
Отже, позивач вважає, що твердження наведені у Відзиві не знаходять свого підтвердження, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються долученими позивачем доказами, а тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
08.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Стасьо К.М. надійшло заперечення, з якого вбачається підстави для відмови у задоволенні клопотання про залучення третіх осіб. Позивач не погоджується з доводами, викладеними у клопотанні про залучення третіх осіб, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджують наявності підстав, передбачених ст. 53 ЦПК України.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, які надавалися ТОВ «Наш - Добробут», а відповідачами є власники квартири АДРЕСА_3 .
Рішення у даній справі може вплинути виключно на права та обов`язки сторін спору, а саме позивача та відповідачів. Представником відповідача не наведено, які саме права чи обов`язки Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства можуть бути змінені або порушені внаслідок розгляду цієї справи.
Посилання відповідачів на те, що квартира АДРЕСА_1 не була зазначена у додатку до договору управління, не є підставою для залучення органів місцевого самоврядування як третіх осіб, оскільки спір стосується обов`язку співвласників багатоквартирного будинку оплачувати послуги з його управління.
Відповідачі є власниками квартири у багатоквартирному будинку, а тому є співвласниками спільного майна будинку та зобов`язані брати участь у витратах на його утримання незалежно від способу набуття права власності на квартиру.
Отже, клопотання про залучення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства як третіх осіб не містить належного обґрунтування та не доводить можливості впливу рішення суду на їх права чи обов`язки.
19.06.2026 року через Канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: акта виконаних робіт до Додаткової угоди № 12 від 03.02.2026, детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 23.03.2026 та квитанції про оплату від 23.03.2026.
08.07.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про виконаня ухвали суду від 19.06.2026 року, а саме надано докази надіслання Виконавчому комітету Ужгородської міської ради.
15.07.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимог підтримує в повному обсязі ,просить задовольнити заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечує щодо задоволення заявлених вимог, просить відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити у задоволенні заявлених вимог.
Представник Третої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Департаменет міської інфраструктури Ужгородської міської ради,в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином. про час та місце судового засідання.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 року справу передано на розгляд судді Бедьо В.І.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2026 року, відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2026 року, залучено до участі в розгляді справи за позовною заявою представника позивача Стасьо Каміли Михайлівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Виконавчий комітет Ужгородської міської ради ЄДРПОУ 04053699, Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, пл. Народна, буд. 3.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2026 року, залучено до участі в розгляді справи за позовною заявою представника позивача Стасьо Каміли Михайлівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Департаменет міської інфраструктури Ужгородської міської ради ЄДРПОУ 36541721, Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, пл. Поштова, буд. 3
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Як встановлено судом, згідно з п. 2 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2016 №437 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» ТОВ «Наш-Добробут.» призначений управителем багатоквартирних будинків, зазначених у додатку 1. Згідно з поданим додатком до таких відноситься АДРЕСА_2 .
28.12.2016 року між ТОВ «Наш-Добробут» та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради укладено Договір про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою (з подальшими змінами та доповненнями). 
31.12.2018 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ТОВ «Наш - Добробут» укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією, та об`єктами благоустрою від 28.12.2016. Вказаного додатковою угодою сторони виклали Договір у новій редакції. Договір має додатки, які є його невід`ємною частиною: Додаток 1 «Тариф, структура, періодичності та строки виконання», Додаток 2 «Загальні відомості про будинок», Додаток 3 «Кошторис витратна утримання будинку та прибудинкової території». П.1-3 Договору передбачає, шо Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_5 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами чинного законодавства та умовами цього договору. Управитель надає послуги відповідно до тарифу, структури, періодичності та строків виконання, які зазначені у Додатку 2 до Договору та є його невід`ємною частиною. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання задоволення господарсько побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. За п. 10 Договору, плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 10 - го числа місяця, наступного за розрахунковим.
З матеріалів справи вбачається, що вартість послуг згідно з додатком 1 до Договору вартість послуг за 1 кв.м. загальної площі майна становить: з 01.01.2017 - 1,4797 гривень; з 01.01.2018 – 1,6979 гривень; з 01.01.2019 - 2,57 гривень; 3 01.01.2020 - 2,99 гривень; з 01.01.2021 - 3,80 гривень; з 01.01.2022 -4,31 гривень; 3 01.01.2023 - 4,31 гривень.
З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість перед ТОВ «Наш-Добробут» за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_6 у період з серпня 2017 року по грудень 2025 року, розмір інфляційних збитків становить 5378,02 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком. Також, пеня та 3% річних за період з серпня 2017 року по лютий 2026 року становить суму у розмірі 2564,37 гривень, та 2171,01 гривень відповідно, що підтверджується розрахунком. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купили в рівних долях кожний по 1/2 частині квартиру АДРЕСА_3 . Так, за квартирою АДРЕСА_3 щодо нарахування та обліку платежів за послуги надані управителем ТзОВ «Наш - Добробут» значиться Особовий рахунок № НОМЕР_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. 
Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх зобов`язань зі сплати коштів за надані послуги не виконують, у зв`язку з чим, за період з серпня 2017 року по грудень 2025 року включно, за ними утворилась заборгованість у розмірі 16820,62 гривень. Наведене підтверджується розрахунком суми заборгованості за послугу з управління будинком. Оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали свої зобов`язання перед управителем будинку - позивачем ТОВ «Наш - Добробут», у складі якого знаходиться належне їм нерухоме майно, щодо своєчасної та в повному обсязі оплати послуги з управління багатоквартирним будинком, за період з серпня 2017 року по грудень 2025 року розмір інфляційних збитків становить 5378,02 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком. Також, пеня та 3% річних за період з серпня 2017 року по лютий 2026 року становить суму у розмірі 2564,37 гривень, та 2171,01 гривень відповідно, що підтверджується розрахунком. Отже, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТзОВ «Наш - Добробут» становить суму у розмірі 26 934,02 гривень.
Позивач, ТзОВ «Наш - Добробут» взяті на себе зобов`язання згідно вищевказаних Договорів (з врахуванням Додатків) з утримання будинку АДРЕСА_2 виконує належним чином. Такі послуги надаються систематично, у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Станом на час звернення до суду з позовом, претензій, скарг щодо порушення позивачем порядку надання житлово-комунальних послуг, зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, до ТзОВ «Наш - Добробут» з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надходило. відповідним Актом - претензією у зв`язку з цим відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вони не зверталися.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. До такого майна належать, зокрема, приміщення загального користування, несучі конструкції, внутрішньобудинкові інженерні мережі, обладнання, що обслуговує більше одного приміщення, а також прибудинкова територія.
Правові, організаційні та економічні засади здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначає Закон України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». 
Відповідно до пунктів 5 та 6 частини першої статті 1 зазначеного Закону співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення, а спільним майном є приміщення загального користування, конструктивні елементи будинку, внутрішньобудинкові інженерні мережі, обладнання та інші об`єкти, призначені для забезпечення потреб усіх співвласників.
Частиною другою статті 7 цього Закону передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до своєї частки.
Згідно із частиною другою статті 8 цього Закону обсяг прав та обов`язків кожного співвласника за договором про управління багатоквартирним будинком визначається пропорційно до його частки у праві спільної власності.
Частинами другою та третьою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їх часток, якщо інше не встановлено рішенням зборів співвласників або законом. Невикористання квартири чи відмова від використання спільного майна не звільняє співвласника від участі у таких витратах.
Відповідно до пункту 5 статті 13 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя.
Відносини щодо надання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».
За змістом пунктів 5 та 12 частини першої статті 1 цього Закону послуга з управління багатоквартирним будинком є житловою послугою, що полягає у забезпеченні належного утримання та ремонту спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна, прибирання місць загального користування та прибудинкової території, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, поточний ремонт спільного майна, придбання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна та інші складові, визначені договором.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату житлово-комунальних послуг щомісячно, якщо інший порядок не встановлений договором. При цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Разом із тим право управителя на отримання плати за надані послуги кореспондується з його обов`язком довести факт їх надання у випадку заперечення цього споживачем.
Такий висновок узгоджується із положеннями статей 7, 8, 10 та 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких управитель зобов`язаний вести облік фактично виконаних робіт, забезпечувати співвласникам доступ до інформації про витрати щодо конкретного будинку, щорічно звітувати про виконання кошторису, а також здійснювати перерахунок вартості послуг у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі.
Аналогічні вимоги передбачені Порядком здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 482, відповідно до якого обсяг фактично виконаних робіт має підтверджуватися первинною бухгалтерською документацією, актами виконаних робіт, нарядами, матеріальними звітами, актами списання матеріалів та іншими документами.
Пунктами 3, 4, 7 та 8 Порядку, визначено, що: управитель веде облік доходів, витрат, кількісних і якісних показників надання послуги щодо кожного багатоквартирного будинку та кожної складової послуги окремо; обсяг фактично наданої послуги та фактично понесених управителем витрат на надання такої послуги повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається в управителя, зокрема наказами, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо; у разі ненадання послуги споживачам не нараховується плата за послугу; перерахунок здійснюється виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуги щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу фактично наданих складових послуги в межах ціни та періодичності виконання (надання) таких складових послуги з урахуванням плану здійснення заходів, складеного управителем.
Правові висновки щодо застосування наведених норм викладені Верховним Судом, зокрема у постанові від 27.03.2023 у справі № 920/1343/21, в якій зазначено, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладений уповноваженою особою від імені співвласників, є обов`язковим для всіх співвласників такого будинку відсутність індивідуального договору між управителем та власником квартири не звільняє останнього від оплати; управитель зобов`язаний довести факт надання послуг, якщо співвласник це заперечує. Подібні правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 761/37748/16-ц та від 15.05.2019 у справі № 761/10136/16-ц, відповідно до яких обов`язок співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна виникає безпосередньо із закону та не ставиться у залежність від укладення індивідуального договору чи членства в об`єднанні співвласників.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2016 № 437 Товариство з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут» призначено управителем багатоквартирних будинків, визначених у додатку до цього рішення, серед яких багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 .
На виконання зазначеного рішення 28.12.2016 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради як уповноваженою особою від імені співвласників багатоквартирного будинку та ТОВ «Наш-Добробут» укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою. У подальшому цей договір викладено у новій редакції додатковою угодою від 31.12.2018 та неодноразово змінювався додатковими угодами в частині тарифів і кошторисів витрат.
Умовами договору передбачено, що управитель забезпечує належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку, а співвласники зобов`язані оплачувати послугу з управління відповідно до встановленої ціни.
Отже, право позивача здійснювати управління будинком виникло на підставі рішення органу місцевого самоврядування та договору, укладеного відповідно до вимог законодавства, а не внаслідок укладення окремих цивільно-правових договорів із кожним співвласником.
Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що договір, укладений уповноваженою особою виконавчого органу місцевої ради від імені співвласників, є обов`язковим для всіх співвласників відповідного багатоквартирного будинку.
Саме з моменту укладення такого договору між управителем та співвласниками виникають договірні правовідносини, а обов`язок співвласників оплачувати послугу з управління виникає незалежно від того, чи укладав окремий співвласник індивідуальний договір із управителем.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 березня 2023 року у справі № 920/1343/21, у якій зазначено, що після укладення договору про управління багатоквартирним будинком окремий договір із кожним співвласником законом не передбачений, а права та обов`язки сторін виникають безпосередньо із такого договору.
З огляду на наведене суд відхиляє доводи відповідачів про те, що відсутність між сторонами окремого договору про надання житлово-комунальних послуг виключає виникнення у них обов`язку щодо оплати послуг управителя.
Разом із тим Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що відсутність індивідуального договору не звільняє управителя від обов`язку довести фактичне надання послуг, якщо співвласник заперечує їх отримання.
Такий обов`язок узгоджується як із положеннями статей 12, 13, 76–81 ЦПК України щодо розподілу обов`язку доказування, так і зі спеціальними нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право на зменшення розміру плати у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості житлово-комунальної послуги.
Частиною другою статті 26 Закону встановлено обов`язок управителя здійснити перерахунок вартості послуги за весь період її ненадання або надання неналежної якості.
Крім того, пунктами 9, 10 частини четвертої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок управителя вести окремий облік доходів і витрат щодо кожного багатоквартирного будинку, забезпечувати співвласникам доступ до відповідної інформації та щорічно звітувати про виконання кошторису, а абзацом шостим частини третьої статті 10 цього Закону - надавати на вимогу споживача інформацію про фактичні витрати та виконані роботи.
Наведені положення конкретизовані Порядком здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 482, відповідно до якого управитель зобов`язаний вести окремий облік доходів, витрат та обсягів наданих послуг щодо кожного будинку, а фактичне виконання робіт має підтверджуватися первинною бухгалтерською документацією.
Перевіряючи виконання позивачем зазначеного обов`язку, суд дослідив подані ним докази.
На підтвердження фактичного надання послуг позивачем долучено рішення виконавчого комітету про призначення управителя, договір про управління багатоквартирним будинком разом із усіма додатковими угодами, перелік складових послуги та їх періодичність, кошториси витрат, акти виконаних робіт, документи щодо виконання окремих робіт із залученням підрядних організацій, розрахунок заборгованості, а також інші первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують здійснення робіт із управління саме багатоквартирним будинком АДРЕСА_5 .
Досліджені судом документи свідчать про виконання комплексу робіт щодо утримання спільного майна зазначеного багатоквартирного будинку.
При цьому суд враховує, що предметом договору є саме управління багатоквартирним будинком як єдиним об`єктом нерухомості.
Послуга з управління не є індивідуальною послугою, яка надається окремому власнику квартири. Її зміст полягає в організації утримання спільного майна багатоквартирного будинку, забезпеченні його належного технічного стану, санітарному утриманні, технічному обслуговуванні внутрішньобудинкових мереж, виконанні аварійних робіт, проведенні поточних ремонтів, забезпеченні електропостачання місць загального користування та здійсненні інших заходів, передбачених договором.
Саме тому належним підтвердженням виконання договору є документи, що стосуються обслуговування будинку загалом, а не акти про надання послуг кожному співвласнику окремо.
З цих підстав сам по собі факт відсутності в актах виконаних робіт окремого зазначення квартири АДРЕСА_1 не свідчить про ненадання послуг відповідачам.
Водночас відповідачами не подано належних і допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем своїх обов`язків. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідачів до управителя із претензіями щодо якості послуг, складання актів-претензій, звернення із вимогами про проведення перерахунку вартості послуг або повідомлень про невиконання окремих складових послуги. Також відсутні докази того, що утримання спільного майна будинку здійснювалося іншою особою або що відповідні витрати відповідачі несли самостійно.
Основним запереченням відповідачів є посилання на те, що квартира АДРЕСА_1 не була передана до управління позивачу, оскільки перебувала у приватній власності ще до проведення конкурсу з визначення управителя та не включена до додатка № 2 до договору.
Суд не може погодитися із зазначеними доводами.
Рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.01.1996 № 12, на яке посилаються відповідачі, підтверджує лише факт оформлення права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , однак саме по собі не визначає правового режиму управління багатоквартирним будинком та не впливає на обсяг прав і обов`язків співвласників після набрання чинності 1 липня 2015 року № 417-VIII Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Відповідно до статей 1, 4, 5 та 7 зазначеного Закону власник квартири є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку, а спільне майно належить усім співвласникам на праві спільної сумісної власності незалежно від часу набуття права власності на квартиру, способу її набуття чи джерела фінансування будівництва.
Отже, після набуття права власності на квартиру відповідачі в силу закону набули статусу співвласників спільного майна багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , а відтак - і обов`язок брати участь у витратах на його утримання. Такий обов`язок виникає безпосередньо із закону та не ставиться у залежність від того, чи перебувала квартира раніше у комунальній власності, чи була вона збудована за кошти фізичних осіб або чи включено її до окремого технічного переліку, який додавався до договору про управління.
Посилання відповідачів на відсутність квартири АДРЕСА_1 у додатку № 2 до договору від 28.12.2016 також не спростовує заявлених позовних вимог.
Як убачається зі змісту рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2016 № 437 та укладеного на його виконання договору, об`єктом управління визначено багатоквартирний будинок АДРЕСА_5 ) як єдиний об`єкт нерухомості. При цьому додаток до договору не змінює предмета договору та не визначає коло осіб, на яких поширюється його дія, оскільки таким колом є всі співвласники відповідного багатоквартирного будинку.
Сам по собі факт не включення квартири відповідачів до додатка № 2 за відсутності інших належних і допустимих доказів не свідчить про те, що вона виключена зі складу багатоквартирного будинку або що щодо неї встановлено інший правовий режим управління.
Відповідачами не надано доказів існування окремого договору управління щодо спірної квартири, передачі її в управління іншій особі чи прийняття компетентним органом рішення про виключення квартири АДРЕСА_1 зі складу багатоквартирного будинку, управління яким здійснює ТОВ «Наш-Добробут».
Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивач фактично здійснював управління всім багатоквартирним будинком АДРЕСА_5 , у тому числі забезпечував утримання його спільного майна, відкрив відповідачам особовий рахунок та здійснював нарахування плати за єдиним тарифом, встановленим для цього будинку.
Суд бере до уваги пояснення позивача про те, що додаток № 2 містить технічні неточності. Саме по собі таке пояснення не може розглядатися як самостійний доказ, однак воно узгоджується з іншими дослідженими судом доказами, а саме рішенням виконавчого комітету про призначення управителя, договором про управління багатоквартирним будинком, додатковими угодами до нього, актами виконаних робіт, первинними документами, що підтверджують виконання робіт із утримання будинку, відкриттям особового рахунку відповідачів та здійсненням нарахувань за тарифом, установленим для цього будинку.
Таким чином, суд доходить висновку, що відсутність квартири АДРЕСА_1 у додатку № 2 до договору не спростовує факту здійснення позивачем управління багатоквартирним будинком у цілому та не звільняє відповідачів як співвласників спільного майна від обов`язку брати участь у витратах на його утримання.
Аналогічний правовий підхід викладений у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 761/10136/16-ц та від 23.02.2022 у справі № 761/37748/16-ц, у яких зазначено, що обов`язок власника квартири брати участь у витратах на утримання спільного майна виникає безпосередньо із закону і не залежить від членства в ОСББ чи укладення індивідуального договору. Наведені правові висновки є застосовними і до спірних правовідносин, оскільки правова природа обов`язку співвласника фінансувати утримання спільного майна є однаковою незалежно від того, чи здійснюється управління будинком ОСББ, чи професійним управителем.
За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив як наявність правових підстав для здійснення управління багатоквартирним будинком, так і факт належного надання послуги з управління у спірний період та правомірність здійснених нарахувань. Натомість відповідачами не доведено обставин, які б свідчили про ненадання послуг, їх неналежну якість або існування передбачених законом підстав для звільнення від обов`язку брати участь у витратах на утримання спільного майна багатоквартирного будинку.
Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 247 ЦК України Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника також покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 по справі № 761/32712/17.
З наданих розрахунків розміру заборгованості вбачається, що на основну заборгованість за період з серпня 2017 по лютий 2026 року відповідачам нараховані інфляційні втрати в розмірі 5 378,02 грн., 3 % річних в розмірі 2 171,01 грн..
Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачами до винесення судом рішення не зроблено заяву про застосування позовної давності.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Наш-Добробут» про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000.00 грн суд зазначає наступне.
Адвокатом Стасьо К.М. надано документи, на які заявник посилається як на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а саме:
- копія Договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.08.2025; 
- копія Акту виконаних робіт 23.03.2026 до додаткової угоди №12 від 03.02.2026; 
-копія детального опису робіт, послуг, виконаних адвокатом, для надання правової допомоги у зв`язку з поданням позову та розглядом в суді першої інстанції справи №308/3169/26;
- платіжну інструкцію №1570 від 23.03.2026 на суму 4000,00 грн;
- копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю;
- копія ордеру. 
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1ст. 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно вимог статті 137,141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду такі документи: копія Договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.08.2025; копія Акту виконаних робіт 23.03.2026 до додаткової угоди №12 від 03.02.2026; копія детального опису робіт, послуг, виконаних адвокатом, для надання правової допомоги у зв`язку з поданням позову та розглядом в суді першої інстанції справи №308/3169/26; платіжну інструкцію №1570 від 23.03.2026 на суму 4000,00 грн; копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; копія ордеру.
Згідно умов договору про надання правової допомоги від 04.08.2025, укладеного між ТОВ «Наш-Добробут» та адвокатом Стасьо К.М. де адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати юридичну / правову допомогу в обсязі і на умовах, що визначені цим договором, зокрема представляти у встановленому порядку інтереси ТОВ «Наш-Добробут» та виконувати всі необхідні дії.
Як вбачається зі змісту Акту виконаних робіт 23.03.2026 до додаткової угоди №12 від 03.02.2026 наданих послуг, ТОВ «Наш-Добробут» сплатило за договором про надання правової допомоги у справі № 308/3169/26 грошові кошти у розмірі 4000 грн., що також підтверджується платіжною інструкцією №1570 від 23.03.2026.
Враховуючи подані докази, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, складність та категорію справи, суд вважає обґрунтованими витрати на суму 4 000 грн., які слід покласти на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,ст.ст.322, 625, 627, 629 ЦК України, Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про судовий збір», суд,
У Х В А Л И В:
Позов представника позивача Стасьо Каміли Михайлівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за утримання будинку задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_8 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш-Добробут» (88017, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Загорська, 23/30, код ЄДРПОУ 36357996), заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 16820,62 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень, 62 копійки, інфляційні втрати 5378,02 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім) гривень, 02 копійки, пеню у розмірі 2564,37 (дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири) гривні, 37 копійок, та 3% річних у розмірі 2171,01 (дві тисячі сто сімдесят одна) гривня, 01 копійка, в загальній сумі 26 934,02 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні, 02 копійки та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень00 копійок.
Стягнути в рівних частках з кожного, а саме із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 3328,00 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень, 00 копійок тобто по 1664,00 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) гривень, 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Повний текст рішення виготовлено 27.07.2026 року.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду 
Закарпатської області Бедьо В.І.