Справа № 477/1388/25 
Провадження № 2/477/621/26   

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)

01 червня 2026 року       м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем – Хлибовою Г.Є., 
за участю:
позивача – ОСОБА_1 , 
представника позивача – ОСОБА_2 , 
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, треті особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю у період з квітня 2018 року по 01 травня 2022 року ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування заявлених вимог вказав, що позивач з ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 09 грудня 2004 року був розірваний. 
З 2018 році вони відновили шлюбні відносини та проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, оскільки у цьому не було потреби. Спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, проводили ремонтні роботи, мали взаємні права та обов`язки як подружжя. 
25 лютого 2022 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув під час виконання бойових дій в районі с. Дробишеве Донецької області. 
У зв`язку з вищезазначеними обставинами заявник не може реалізувати свої права щодо отримання грошової допомоги, тому змушена звернутися до суду з вказаною заявою.
30 вересня 2025 року за клопотанням представника заявника судом постановлено ухвалу про залучення в якості співвідповідача – Міністерство оборони України. 

У встановлений законом строк представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 до суду направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення завалених вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Просив відмовити у задоволені позову через недоведеність. Вказав, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови КМУ № 168, Порядку і умов № 45 у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України під час дії воєнного стану, члени його сім`ї мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 1500000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, що звернулися за її отриманням. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Такий документ мають надати до районного (міського) ТЦКСП члени сім`ї, які звернулися із заявою про виплату допомоги. Інші документи подаються та оформлюються ТЦКСП, військовими частинами, підрозділом персоналу ІНФОРМАЦІЯ_5 та в Кадровому центрі Збройних Сил України. Умовою винесення документів на розгляд комісії Міністерства оборони є отримання підтвердження Кадрового центру Збройних Сил України щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану.
ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 25 лютого 2022 року до військової частини НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання.
Позивач, не надала належних та допустимих доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю, у період з квітня 2018 року по 01 травня 2022 року, ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому, вважає, що позов не підлягає задоволенню. 

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та пояснила про вищевикладене просила позов задовольнити. 

Представник позивача – адвокат Абакумов С.М. у судовому засіданні підтримав вимоги ОСОБА_1 та посилаючись на підстави, викладені у заяві просив їх задовольнити.

Представник відповідача – Міністерства оборони України до суду не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю представника відповідача, просила відмовити у задоволенні позову. 
Також направила до суду заяву, в якій зазначила, що не визнає заявлені позовні вимоги. В обґрунтування вказала, що враховуючи той факт, що починаючи з 2018 року позивач та ОСОБА_5 не зверталися до органу ДРАЦС з метою офіційно зареєструвати свої можливі відносини, можна дійти висновку, що в законний спосіб не була визначена воля Новікова В.М. у бажанні визнання дружиною позивача до моменту загибелі, що свідчить про його ставлення до цього факту. 
Посилаючись на постанову КЦС ВС від 17 січня 2024 року № 759/14906/18, вважає що докази на які посилається позивач не доводять факту спільного проживання її з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини. 
Зазначила, що має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між  чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Звернула увагу суду на те, що позивачем не надані докази щодо наявності інших членів сім`ї загиблого або їх відсутність, які також мають право на грошову виплату. Через недоведеність просила відмовити у задоволенні позову. 

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання свого представника не направив, причини суду не повідомив,відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. 

Третя особа – ОСОБА_3 , яка у судовому засіданні була допитана в якості свідка, пояснила, що є донькою позивачки та загиблого ОСОБА_5 . Батьки свого часу розірвали шлюб, тривалий час не спілкувалися. Після народження онука батько почав приходити і відновили спілкування з матір`ю. Під час святкування ювілею матері батьки повідомили, що відновили стосунки і будуть проживати знову однією сім`єю. З 2018 року вони проживали разом однією сім`єю у квартирі матері, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.

Третя особа – ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, причини суду не повідомив,відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. 

Свідок – ОСОБА_6 суду пояснила, що є рідною сестрою загиблого ОСОБА_5 . Повідомила, що її брат проживав із позивачкою 10 років, потім у 2004 році розірвали шлюб. Брат проживав з іншою жінкою до 2013 року, потім сам. У 2018 році знову повернувся до дружини – позивачки. І з того часу вони проживали разом однією сім`єю. У лютому 2022 року брат пішов добровольцем на війну і загинув у травні 2022 року. 

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного.
Постановою Слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 16 листопада 2022 року встановлено труп особи чоловічої генетичної статі №865/НЕ (акт розтину №865/НЕ від 15 травня 2022року) визнаний які військовослужбовець Збройних Сил України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 12-13). 
Про загибель ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 сповіщено його доньку – ОСОБА_3 (а.с. 14). 
04 лютого 2023 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), було видане свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , та складений актовий запис про смерть №654 (а.с. 15).

Відповідно до частини першої статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) (в редакції станом на 01 травня 2022 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
За приписами статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - Постанова № 168), установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Як на підставу звернення до суду заявниця посилається на те, що вона з 2018 року і по день смерті проживала однією сім`єю з загиблим, як чоловік та дружина, піклувалися один за одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати, а тому має право на отримання одноразової грошової допомоги. Разом з тим через відмову ТЦК не може реалізувати це право. 
В якості доказу спільного проживання з загиблим заявником надані наступні докази. 
Протокол опитування свідка ОСОБА_6 від 01 липня 2025 року, яка є рідною сестрою загиблого, в якому підтвердила, що її брат ОСОБА_5 проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 з 2018 року. Вона з братом підтримувала близькі родинні стосунки, завжди разом, родинами, святкували свята. Підтвердила факт ведення позивачем та ОСОБА_5 спільного господарства. Вказала, що вони спільно проводили ремонтні роботи вдома, купували побутову техніку. Їздила разом з донькою та онуком на відпочинок. Зазначила, що коли ОСОБА_5 зник безвісті, позивач з донькою вели пошукову роботу. В подальшому проводили разом поховання. Зазначила, що вона сприймає ОСОБА_1 як дружину брата. 
Протокол опитування свідка ОСОБА_7 від 01 липня 2025 року, в якому вказав, що знає ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ще зі школи. У 1990 році вони одружилися. В подальшому розлучилися. Водночас, в 2018 році йому стало відомо зі слів ОСОБА_5 про те, що вони з ОСОБА_10 вирішили відновити свої подружні стосунки. Підтвердив факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Жили як родина, підтримували один одного, вели спільне господарство. 
Протокол опитування свідка ОСОБА_11 від 01 липня 2025 року в якому вказала, що з родиною ОСОБА_12 знайома з 1991 року. Дружили родинами. У 2004 році подружжя розлучилося, водночас у 2018 році поновили стосунки. Родина проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство, проводили ремонтні роботи в квартирі, їздили разом на відпочинок. 
Протокол опитування свідка ОСОБА_13 від 01 липня 2025 року в якому вказала, що з ОСОБА_14 та ОСОБА_10 знайома з 1985 року. З часом Новікови розлучилися, водночас з 2018 року знов почали жити, як подружжя, однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство. Проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . 
Фототаблицю на якій розміщені фотографія спільного відпочинку в літку 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а також фотографія, яку ОСОБА_5 надіслав позивачу в період служби у 2022 році. 

Позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_7 з приводу отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю військовослужбовця як члена сім`ї Водночас, їй відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що вона не є законною дружиною загиблого. Для документального підтвердження свого права на одержання одноразової грошової допомоги їй запропоновано звернутися до суду (а.с. 16). 

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядкуокремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Згідно зі статтею 1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечатьморальним засадам суспільства.
З огляду на роз`яснення Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім і є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно з положеннями частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. 
Положеннями частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду визначила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі№ 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22).
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі№ 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 постійно спільно проживали та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 з 2018 року по 01 травня 2022 року, між ними склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. 
Враховуючи вищевикладене, а також те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позов, оскільки встановлено, що позивач спільно проживала з померлим ОСОБА_5 , їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. 

Суд критично сприймає посилання представника заінтересованої особи – Міністерства оборони України та представника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо недоведеності та необґрунтованості поданої позовної заяви, оскільки вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. 
Обставин, які спростовують позов ОСОБА_1 в процесі судового розгляду у справі не встановлено.
Керуючись статями 258, 259,263, 265, 319, 354-355 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. 

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбуОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з квітня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; 
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; 
відповідач - Міністерство оборони України, адреса: пр. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022; 
третя особа – ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
третя особа - ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений та підписаний 10 червня 2026 року. 

Суддя В.В.Полішко