РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2026 року | м. Рівне | №460/6572/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, наказів, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через свого представника (адвоката) до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) із адміністративним позовом (позовною заявою) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1 або ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд :
- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправним та скасувати рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 як таке, що прийняте без проведення обов`язкового медичного огляду;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 608 від 26.03.2026 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2026 в частині зарахування позивача до списків особового складу та на всі види забезпечення;
- зобов`язати відповідача-2 виключити позивача зі списків особового складу військової частини.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає про те, що відповідачем-1 протиправно призвано позивача на військову службу, оскільки позивач з 26.05.2022 виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивач зауважує, що оскільки він був виключений з військового обліку у встановленому законом порядку як непридатний до військової служби за станом здоров`я, відтак він не мав статусу військовозобов`язаного та не підлягав призову на військову службу та зарахуванню до складу Військової частини НОМЕР_1 . Як зазначає позивач, згідно з формальними відомостями, йому нібито було проведено медичний огляд у КНП «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр ім. В. Поліщука», водночас фактично жодного повноцінного медичного обстеження позивача не здійснювалося, зокрема лікарі його не оглядали, спеціалізовані обстеження не проводилися, медична документація не вивчалася та попри це, позивача було визнано придатним до військової служби, що є протиправним. 
Відповідач-1 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив, в якому на обґрунтування заперечень зазначив, що позивач був доставлений 26.03.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_6 і відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 26.03.202, правом на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не користувався та не перебував на спеціальному обліку як заброньований, та відповідно до цього підлягав призову на військову службу по мобілізації. Зауважує, що позивач був скерований для проходження медичного обстеження для визначення придатності для проходження служби під час мобілізації на військово-лікарську комісію (ВЛК), де за результатами медичного обстеження відповідно до довідки ВЛК від 26.03.2026 № 2026-0326-1912-3920-0 визнаний придатним до військової служби та в подальшому позивача відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 березня 2026 року №608 було призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період до Військової частини НОМЕР_1 . Відповідач вважає, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом, при цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця, водночас позивач набув статусу військовослужбовця з моменту винесення наказу від 26 березня 2026 року № 608. З огляду на вищевикладені обставини, відповідач вважає, що позивні вимоги позивача є безпідставним та такими що не підлягають задоволенню.
Відповідач-2 скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив, в якому на обґрунтування заперечень зазначив, що предметом спору у цій справі є дії відповідача-1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, тоді як вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 не відповідає суті права, яке позивач вважає порушеним, зобов`язання військову частину виключити його зі списків особового складу виходить за межі правовідносин щодо призову на військову службу між відповідачем-1 та позивачем. Зважаючи на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, відповідач-2 вважає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, а тому відсутні підстави для їх задоволення. 
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 14.04.2026 у паперовій формі шляхом направлення засобами поштового зв`язку, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 16.04.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2026 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 17.04.2026 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву та витребував у відповідачів додаткові докази у справі.
Відповідач-1 та відповідач-2 скористалися своїм правом на подання відзивів на позовну заяву та подали 23.04.2026 та 04.05.2026 відповідно свої відзиви на позов до суду.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщену особу від 23.05.2022 №5607-7001221676 позивач є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживанням у м. Здолбунові Рівненської області.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.05.2022 позивача 26.05.2022 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 та 26.05.2022 знято з військового обліку з виключенням з військового обліку на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», про що зазначено у п. 13, 14 вказаного тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Довідкою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №25/1653 від 15.03.2022 позивача визнано непридатним до військової служби на підставі статті 36-б Розкладу хвороб відповідно до Наказу МОУ №402 від 14.08.2008, про що міститься відмітка у п. 7 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.05.2022.
Відповідно до відомостей облікової картки до військового квитка (тимчасового посвідчення) серії НОМЕР_3 позивача з 25.03.2026 взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та з 26.03.2026 знято з військового обліку відповідно до абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з проходженням військової служби за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 26.03.2026.
26.03.2026 для визначення придатності позивача до військової служби відповідачем-1 видано направлення №6945898 на проходження позивачем ВЛК на базі закладу охорони здоров`я - КНП «Здолбунівська центральна міська лікарня».
Відповідно до довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №2026-0326-1912-3920-0 від 26.03.2026 позивача визнано придатним до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.03.2026 № 608, позивача призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено до військової частини НОМЕР_1 , де позивач проходить військову службу.
Позивач вважає протиправними накази відповідачів про призов позивача на військову службу під час мобілізації та про його зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а також позивач вважає протиправним рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 як таке, що прийняте без проведення обов`язкового медичного огляду, що слугувало підставою для звернення до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права.
Частина друга статті 19 Конституції України встановлює обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Частина друга статті 1 Закону №2232-XII передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини третьої статті 1 цього Закону військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487).
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (пункт 3 Порядку №1487).
Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (пункт 20 Порядку №1487).
Абзацом третім пункту 79 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку, внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальної інформації за наявності установлених законом підстав та відповідно до визначених законом процедур.
Частина десята статті 1 Закону №2232-ХІІ установлює такі обов`язки громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
За приписами частини чотирнадцятої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 (затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан надалі неодноразово продовжувався та діє донині.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 (затверджений Законом від 03 березня 2022 року №2105-IX) оголошено провести загальну мобілізацію (строк проведення загальної мобілізації продовжувався).
У статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Спір виник під час дії воєнного стану в Україні та оголошення й проведення загальної мобілізації у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача-1 щодо взяття на військовий облік, направлення на медичний огляд та призов на військову службу під час мобілізації позивача.
Так, відповідач-1 стверджує про те, що 26.03.2026 під час перевірки документів у позивача працівниками поліції було встановлено порушення позивачем правил військового обліку, зокрема в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів містився запис про порушення правил військового обліку: «Змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП, чим порушив приписи ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Щодо таких тверджень відповідача-1 суд зауважує, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, зокрема відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщену особу від 23.05.2022 №5607-7001221676 позивач є внутрішньо переміщеною особою, де зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Енергодар Запорізької області, а фактичним місцем проживанням - м. Здолбунів Рівненської області.
Згідно приписів абзацу 5 частини 2 статті 37 Закону №2232-ХІІ на військовий облік військовозобов`язаних: військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.
Відповідно до частини 3 статті 37 Закону №2232-ХІІ призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
Згідно записів тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.05.2022 позивача 26.05.2022 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 та 26.05.2022 знято з військового обліку з виключенням з військового обліку на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», про що зазначено у п. 13, 14 вказаного тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи відповідача-1 про те, що позивачем порушено приписи статті 37 Закону №2232-ХІІ, а саме що позивач змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП, оскільки вказаними вище доказами підтверджується факт взяття позивача з 26.05.2022 на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку зі зміною місця проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи. При цьому, суд зауважує, що доказів про те, що на момент перевірки у позивача військово-облікових документів працівниками поліції було встановлено порушення позивачем правил військового обліку, зокрема щодо постановки його на облік за новим місцем проживання відповідачем не надано та матеріали не містять, що свідчить про необґрунтованість таких тверджень відповідача. 
Суд зазначає, що згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За обставин цієї справи позивач 26.05.2022 був визнаний непридатним до військової служби на підставі статті 36-б Розкладу хвороб відповідно до Наказу МОУ №402 від 14.08.2008, про що міститься відмітка у п. 7 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.05.2022, що також підтверджується Довідкою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №25/1653 від 15.03.2022.
Окрім того, як суд вже зазначав вище, згідно записів тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.05.2022 позивача з 26.05.2022 знято з військового обліку з виключенням з військового обліку на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», про що зазначено у п. 13, 14 вказаного тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402).
Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії (пункт 2.1 глави 2 розділу І Положення №402).
Як визначено у пункті 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду.
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу II Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Згідно з абзацом першим пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Абзацом другим підпункту б пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення №402 (в редакції станом на 15.03.2022) було передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова, в тому числі, такого змісту: Непридатний: до військової служби з виключенням з військового обліку.
Як видно зі змісту запису у записів тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 26.05.2022 позивач визнаний непридатним до військової служби на підставі статті 36-б Розкладу хвороб відповідно до Наказу МОУ №402 від 14.08.2008, що також підтверджується Довідкою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 №25/1653 від 15.03.2022.
Стаття 36-б включає кондуктивну і нейросенсорну втрату слуху Н90-Н95 (вроджена глухота, ототоксична втрата слуху, оталгія, оторея, кровотеча із вуха, дегенеративні і судинні хвороби вуха, хвороби слухового нерва): б) стійка повна глухота або стійке зниження слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані до 1 м на одне вухо, при сприйнятті шепітної мови на відстані до 2 м на друге вухо - ступінь придатності до військової служби - непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку (графи І, ІІ, ІІІ).
Отже, наявність захворювань, що підпадають під цей пункт, виключає можливість встановлення будь-якого іншого ступеня придатності (як-от обмежено придатний чи придатний), а прямо зобов`язує прийняти рішення про непридатність до військової служби з подальшим виключенням з військового обліку. 
Відповідно до пункту 3 частини 6 статі 37 Закону №2232-XII (в редакції станом на 15.03.2022) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Відповідно до чинної на сьогодні редакції частини шостої статті 37 Закону №2233-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають, зокрема, громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
Отже, підстава визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в чинній редакції для виключення з військового обліку має формулювання визнані непридатними до військової служби, не змінює факту виключення з військового обліку.
Аналіз наведених вище норм Закону №2233-XII в контексті спірних правовідносин дозволяє зробити висновок про те, що виключення громадянина України з військового обліку як такого, що визнаний непридатним до військової служби свідчить про те, що держава в особі компетентного органу (ТЦК та СП) прийняла рішення про визнання особи непридатною до проходження військової служби та на підставі Закону №2232-XII звільнила цю особу від виконання військового обов`язку.
Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного, а отже не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 21.05.2025 у справі №280/2880/24. 
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 09.06.2026 №320/29761/25 сформував правовий висновок про те, що різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку: громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку громадяни продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
З наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що позивач дотримуючись приписів статті 37 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку зі зміною місця проживання став на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким 26.05.2022 внесено запис про виключення позивача з військового обліку на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ, що свідчить про те, що у відповідача-1 були відсутні правові підстави для повторної постановки позивача на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_7 та призову позивача на військову службу під час мобілізації, оскільки позивач у зв`язку з виключенням його із військового обліку втратив статус військовозобов`язаного.
Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560).
Відповідно до пункту 2 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Згідно з абзацом третім пункту 69 Порядку №560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
Як унормовано пунктами 81, 82 Порядку №560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
Між тим наведені положення Порядку №560 стосуються громадян України, які перебувають на військовому обліку, або за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Однак у даному випадку відповідач-1 проігнорував ту обставину, що позивач не був військовозобов`язаним, а виключений з військового обліку з підстав непридатності до військової служби, тому на нього не поширювалися обов`язки, встановлені мобілізаційним законодавством до військовозобов`язаних осіб (проходити медичний огляд та військову службу за призовом).
Відповідач-1 також не надав суду доказів того, що на дату взяття позивача на військовий облік довідка ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №25/1653 від 15.03.2022 була скасована.
На переконання суду, після отримання повідомлення від позивача про його виключення з військового з обліку за станом здоров`я відповідач-1 був зобов`язаний вжити належних заходів для перевірки цієї інформації та врахувати її при вирішенні питання можливості проведення мобілізаційних заходів щодо такої особи, чого у спірному випадку не відбулось. При цьому, суд повторно наголошує на тому, що жодних доказів того, що позивач не перебував на обліку за місцем проживання на момент проведення мобілізаційних заходів, як це зазначає відповідач-1, останнім не надано та матеріали справи не містять, а тому такі твердження відповідача-1 є лише його припущенням і не підтверджуються жодними належними та достатніми доказами.
Окрім того, щодо правомірності повторного проведення медичного огляду позивача та видачі довідки ВЛК №2026-0326-1912-3920-0 від 26.03.2026, якою стверджується, що позивач придатний до військової служби, то суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що судом витребовувались у відповідача-1 додаткові докази, зокрема: направлення на проходження ОСОБА_1 ВЛК, протокол/книгу протоколів ВЛК щодо ОСОБА_1 , довідку з висновком військово-лікарської комісії про придатність ОСОБА_1 до військової служби за станом здоров`я, а також документи на підставі яких видано таку довідку (картка обстеження медичного огляду, лабораторні дослідження та результати обстежень тощо), журнал реєстрації засідань ВЛК за 21.03.2026.
Однак документів, на підставі яких видано довідку ВЛК №2026-0326-1912-3920-0 від 26.03.2026, зокрема картку обстеження медичного огляду, лабораторні дослідження та результати обстежень тощо, журнал реєстрації засідань ВЛК за 21.03.2026 відповідачем-1 надані не були.
Відповідно до ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Оскільки відповідачем-1 не надано суду витребуваних документів, а також будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проведення щодо позивача медичного огляду, а також належного проведення такого огляду, зокрема, але не виключно проходження позивачем профільних лікарів, здійснення необхідних обстежень чи безпосереднього дослідження стану його здоров`я членами ВЛК, відтак у суду відсутні підстави вважати, що така довідка є обґрунтованою та прийнятою з урахуванням всіх встановлених обставин.
За таких обставин суд дійшов висновку, що за наявності чинної постанови ВЛК від 15.03.2022 про непридатність позивача до військової служби та відсутності належних доказів проведення 26.03.2026 медичного огляду, проходження позивачем ВЛК або його відмови від такого проходження, висновок ВЛК про придатність позивача до військової служби не може вважатися прийнятим правомірно та з дотриманням встановленої процедури, а відтак довідка військово-лікарської комісії №2026-0326-1912-3920-0 від 26.03.2026 підлягає скасуванню.
Суд вважає, що тягар настання несприятливих наслідків через невиконання (неналежне виконання) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх обов`язків не може покладатися на позивача та створювати для нього додаткових обов`язків щодо повторного постановлення на військовий облік військовозобов`язаних за відсутності законодавчо визначених для цього підстав та проходження медичного огляду ВЛК.
У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №826/13000/18 зазначено, що складовою принципу законності та принципу верховенства права є правова процедура (fair procedure - справедлива процедура), яка передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
Взяття на військовий облік, як і призов на військову службу під час мобілізації позивача, визнаного непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, не пов`язане з жодною передбаченою Законом №2232-XII та Законом №3543-XII підставою.
На думку суду, питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів, проте зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.
За приписами пункту 4 частини першої та частини третьої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 14 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (затверджена наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за №1407/38743), встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Отже, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Таке зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд.
Для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) ТЦК та СП, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
У ході судового розгляду суд встановив, що саме протиправні дії відповідача-1 стали наслідком взяття позивача на військовий облік, направлення для проходження медичного огляду за чинної постанови ВЛК про непридатність до військової служби, призов на військову службу під час мобілізації шляхом прийняття начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 наказу від 26.03.2026 №608 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації» в частині призову позивача на військову службу та відправлення до Військової частини НОМЕР_1 .
Неправомірні діяння не можуть породжувати правомірний результат. Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжують необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що мав місце до моменту порушення.
Отже, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.03.2026 №608 в частині призову позивача на військову службу та відправлення до Військової частини НОМЕР_1 , підлягає скасуванню як протиправний.
Правовим наслідком скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права є те, що спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.
При прийнятті відповідачем-2 наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 останній не мав підстав сумніватися у законності призову позивача під час мобілізації та направлення до військової частини. Однак такі підстави виникли після того, як суд встановив протиправність дій та рішень відповідача-1 у цій справі.
Тому незважаючи на те, що командир Військової частини НОМЕР_1 безпосередньо і фактично не вчиняв протиправної поведінки при прийнятті наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , однак такий наказ, який, як виявилося, спрямований на реалізацію протиправного рішення - наказу відповідача-1 від 26.03.2026 №608, теж підлягає скасуванню, як похідний акт від відповідного наказу про призов та пов`язаний з проходженням позивачем військової служби.
З приводу тверджень відповідачів про неможливість скасування акта індивідуальної дії необхідно зауважити, що саме по собі виконання такого акта або вичерпання ним своєї дії не позбавляє особу права на судовий захист. Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Тож будь-який індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо впливає на права чи законні інтереси особи, може бути предметом судового оскарження. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах. Такий підхід відповідає завданню адміністративного судочинства, - забезпечити ефективний захист порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не абстрактну констатацію законності чи незаконності таких актів.
Після видання відповідачем-1 наказу від 26.03.2026 №608 про призов та направлення позивача для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 виникли правовідносини щодо проходження позивачем військової служби.
Підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII. Ним встановлені ті випадки та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби, які виникають після призову громадян на військову службу, а сам призов особи на військову службу під час мобілізації проведено відповідно до вимог закону (інакше кажучи, процедура призову не ставиться під сумнів на предмет її законності та легітимності).
На переконання суду, відсутність у статті 26 Закону №2232-XII такої підстави для звільнення з військової служби як скасування наказів на призов особи на військову службу та зарахування до складу військової частини є виключно свідченням того, що законодавець при прийнятті зазначених норм не допускав можливості проходження військової служби особою, яка мобілізована до складу Збройних Сил України з порушенням вимог законодавства.
У спірному випадку позивач звернувся до суду через незаконність призову на військову службу під час мобілізації. Зарахування особи до списків особового складу військової частини стало наслідком незаконної мобілізації, а тому збереження юридичного статусу військовослужбовця за позивачем унеможливлює фактичне відновлення порушеного права позивача та залишає його у стані правової невизначеності. Отже, позов у частині зобов`язання відповідача-2 виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 необхідно також задовольнити.
При цьому суд враховує, що Верховним Судом в постанові 11 квітня 2024 року у справі №520/7954/22 підтверджено можливість звільнення особи з військової служби, у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини. А протилежні ж висновки призвели б до неможливості відновлення порушеного права незаконно мобілізованих осіб.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права, суд вважає, що відповідачами доведено правомірність прийнятих наказів щодо позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що у цій справі наявні фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову у повному обсязі.
5. Розподіл судових витрат.
З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованими позовні вимоги позивача до відповідача-1 та відповідача-3 та зобов`язання їх до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 та відповідача-3 у солідарному розмірі.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, наказів, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації. 
Визнати протиправним та скасувати довідку військово-лікарської комісії №2026-0326-1912-3920-0 від 26.03.2026, якою ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №608 від 26.03.2026 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації. 
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2026 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу та на всі види забезпечення. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ); 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК