Справа № 576/1077/26
Провадження № 2/576/674/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Сапона О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 16.07.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики № 497318. За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, для придбання товарів та/або робіт та/або послуг (на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. ТОВ «Сіроко Фінанс» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору позики № 497318 від 16.07.2024 р. Таким чином, відповідач уклав договір позики №497318 від 16.07.2024 р. із ТОВ «Сіроко Фінанс» та відповідачу передані грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, у розмірі 3500,00 грн. Відповідачем не виконані належним чином взяті зобов`язання за договором позики. 29.11.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу №29112024, згідно умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Договором позики №497318 від 16.07.2024 р. Відповідно до договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 12075,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1575,00 грн. - заборгованість за відсотками; 7000,00 грн. - заборгованість по штрафним санкціям. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12075,00 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Ухвалою суду від 01 травня 2026 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу позивачем була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.
21 травня 2026 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому із позовом не погодився, зазначивши, що відповідач не укладав договір, а позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору, надання кредитних коштів та, що у відповідача мається перед позивачем невиконане грошове зобов`язання. Також зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу виконання останнім договорів факторингу, а тому й не доведено належними та допустимими доказами право позивача взагалі звертатися до суду із позовною заявою до відповідача. Якщо уявити, що між первісним кредитором і відповідачем нібито укладено кредитний договір, то нарахування відсотків у розмірі 1,5 % в день, не відповідають вимогам ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки відповідно до зазначеного Закону максимальний розмір процентної ставки становить 1,0%. А щодо стягнення неустойки, то відповідно до Перехідних положень ЦКУ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Крім того, вважає витрати на правову допомогу не є співмірними із ціною позову та значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Просить суд відмовити у задоволенні позову.
28 травня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Ідентифікація відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, згідно якої на електронну пошту відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Вказує на те, що між первісним кредитором і відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Вважає, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 3500,00 грн. на картку відповідача підтверджується листом ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС». Щодо нарахування розміру відсотків за користування кредитом, зазначає, що вони нараховувались відповідно до умов кредитного договору та встановленим законодавством на момент укладення та дії кредитного договору № 497318 від 16.07.2024, а саме: у період з 16.07.2024 р. до 15.08.2024 р. у розмірі 1,50% за кожен день користування позикою. Отже нарахування процентів було здійснено правомірно та з дотриманням вимог Закону № 3498-ІХ, положень Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національного банку України. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з Правилами надання кредиту, останнім при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час їх підписання, до суду не подано. Крім того, у відповідача була можливість відмовитися від підписання кредитного договору, якою він не скористався. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань, не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача і просить стягнути заборгованість в сумі, яка була нарахована первісним кредитором. Щодо стягнення неустойки зазначає, що ТОВ «Сіроко Фінанс» суворо обмежив штрафні санкції граничною лінією, передбаченою ЗУ «Про споживче кредитування» та повністю припинив будь-які подальші нарахування після 21.10.2024 р. сума пені є остаточною, математично та законодавчо обґрунтованою. Вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи містяться усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги, які підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову. Крім того, представник позивача просив суд витребувати у АТ «Акцент-Банк» інформацію, яка підтвердить належність відповідачу платіжної картки та виписку про рух грошових коштів по платіжній картці, в якій відображається час зарахування кредитних коштів. 
01 червня 2026 року представником відповідача подано заперечення на клопотання про витребування доказів, в якому зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що ним вживались будь-які дії для отримання витребуваних доказів. Крім того, позивач повинен був подати таке клопотання разом із позовною заявою. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про витребування додаткових доказів. 
08 червня 2026 року представником позивача подано заперечення на заперечення на клопотання представника відповідача, в якому зазначив, що він не має можливості отримати витребувані докази самостійно, оскільки запитувальна інформація відноситься до банківської таємниці та відповідно до вимог законодавства України надається виключно за запитом клієнта або на підставі ухвали суду. Просив суд задовольнити клопотання про витребування доказів, а також задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою судді від 02 липня 2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, зобов`язано АТ «Акцент-Банк» надати інформацію, яка підтвердить належність відповідачу платіжної картки та виписку про рух грошових коштів по платіжній картці, в якій відображається час зарахування кредитних коштів. 
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Так, судом встановлено, що 16.07.2024 р. між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 497318 (а.с. 17-19).
ТОВ «Сіроко Фінанс» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор gWK046, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору позики № 497318 від 16.07.2024 р., що підтверджується довідкою про укладення договору (ідентифікацію) (а.с. 16).
Відповідно до п. 1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, для придбання товарів та/або робіт та/або послуг (на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку Позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 договору, сума позики 3500,00 грн; строк позики 30 днів; денна процентна ставка становить 1,50 відсотків в день; пеня 3,00 % в день; дата повернення кредиту 15.08.2024 р.
Сторонами погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 497318 від 16.07.2024 р., яка також підписана відповідачем 16.07.2024 р. одноразовим ідентифікатором gWK046 (а.с. 20). 
Копією платіжної інструкції/Операція № ddof2821-953e-4c27-88c0-aef08c6ac217 від 16.07.2024 р. підтверджується, що на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (вказаний у договорі позики № 497318 від 16.07.2024 р.) ТОВ «Сіроко Фінанс» було перераховано грошові кошти в сумі 3500,00 грн. (а.с. 31).
Ухвала суду від 02 липня 2026 року про витребування доказів з АТ «Акцент-Банк» не виконана. Доказів, витребуваних судом, не надано. Причини невиконання ухвали, суду не повідомлено. 
З наданого ТОВ «Сіроко Фінанс» розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що станом на 29.11.2024 р. загальна заборгованість відповідача перед ТОВ «Сіроко Фінанс» становить 12075,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - тіло кредиту; 1575,00 грн. - відсотки за користування кредитом, 7000,00 грн. - пеня (а.с. 13-14).
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав.
Таким чином, позивачем доведено укладення кредитного договору між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 , а також отримання останнім кредитних коштів.
Судом також встановлено, що 29.11.2024 р. між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 29112024, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги за договором позики № № 497318 від 16.07.2024 р., що укладений між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 (а.с. 24-27, 28-29, 35).
Як вбачається з витягу з додатку до договору факторингу № 29112024 від 29.11.2024 р., ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № № 497318 від 16.07.2024 р., загальна сума заборгованості становила 12075,00 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 3500,00 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 1575,00 грн. та заборгованості по пені в сумі 7000,00 грн. (а.с. 12).
З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 497318 від 16.07.2024 р.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобов`язання, сплата неустойки, що передбачено статей 549, 611 Цивільного кодексу України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Пунктами 5 та 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вказаний кредитний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1088 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
А згідно приписів ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Отже, факт укладення кредитного договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочину, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем, його умови були відомі останньому. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.
Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання первісний кредитор виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав.
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3500,00 грн. основного боргу, 1575,00 грн. процентів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, суд зазначає наступне.
Так, Указом Президента України N 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи.
Враховуючи те, що заборгованість за пенею у відповідача за кредитним договором № № 497318 від 16.07.2024 р. виникла у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що вказана заборгованість у розмірі 7000,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає, а тому, в цій частині позову слід відмовити.
Щодо твердження представника відповідача, що позивачем неправомірно нараховані відсотки у розмірі 1,5 % в день, і така відсоткова ставка не відповідає вимогам ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Як встановлено судом і підтверджується матеріали справи, кредитний договір укладений 16.07.2024 р., тобто після набрання чинності цими змінами.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: протягом перших 120 днів - 2,5 %, та протягом наступних 120 днів - 1,5 %, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до умов кредитного договору та встановленим законодавством на момент укладення та дії кредитного договору № 497318 від 16.07.2024 р., проценти нараховані у період з 16.07.2024 р. до 15.08.2024 р. у розмірі 1,50% за кожен день користування позикою. 
Таким чином, нарахування процентів було здійснено правомірно та з дотриманням вимог Закону № 3498-ІХ, положень Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національного банку України. 
Щодо твердження представника відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», не надано жодних документів на підтвердження переказу грошових коштів на рахунок відповідача, а також виписки про рух коштів по конкретному банківському рахунку, а також не надано суду жодного доказу виконання позивачем договорів факторингу, суд не приймає до уваги, оскільки факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем, повністю підтверджуються матеріалами справи.
Крім того, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку позивачем здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані позивачем чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, матеріали справи не містять.
Докази звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою, щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, у матеріалах справи також відсутні.
У судовому порядку відповідач не оскаржував правомірність укладеного договору.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 5075,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість кредитом, 1575,00 грн. - заборгованість за відсотками.
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 42,03% (5075х100:12075=42,03%), то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1119,01 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2662,40х42,03:100=1119,01) та 2521,80 грн. витрат на професійну правничу допомогу (6000х42,03:100=2521,80) 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 141, 178, 274-279, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», розташованого по вул. Симона Петлюри, буд. 21/1 в м. Бровари Київської області, код ЄДРПОУ 42649746, заборгованість за договором позики № 497318 від 16.07.2024 р. в сумі 5075,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 1119,01 грн. витрат по сплаті судового збору та 2521,80 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В.Сапон