| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5610/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
суддя-доповідач Говорун О.В.,
судді: Попова О.Г., Чуприна О.В.

Секретар судового засідання Дімінська О.О.

Позивач - ОСОБА_1 .
Відповідач - Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області.

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 .
Оскаржуване судове рішення - рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2025.
Повне рішення складено 20.05.2025.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 27.09.2022 № 13/21 «Детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила, Бучанського району Київської області», яким затверджено детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів, обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила Бучанського району Київської області. 
Рішенням суду першої інстанції від 20.05.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень. Також суд першої інстанції зазначив, що повідомлення відповідача про опублікування детального плану території містить всі необхідні відомості, встановлені законом, що свідчить про відсутність порушення вимог пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 при розробленні детального плану території, у вказаній частині. При цьому відмінність у повідомленнях на офіційному вебсайті відповідача та в газетах стосовно повноти інформації та її деталізації, не вказує на порушення останнім процедури проведення громадського обговорення проєкту детального плану територій, оскільки за фактичних обставин справи вбачається відсутність перешкоди громадськості, у тому числі позивачу, взяти участь у відповідному обговоренні.
Разом з тим, судом першої інстанції було закцентовано увагу на те, що до 01.01.2025 функціональне призначення території може визначатися детальним планом території, за виключенням території, де затверджені комплексні плани або генеральні плани населеного пункту відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" від 17.06.2020 № № 711-IX, що набрав чинності 24.07.2021. Водночас зазначив, що стверджувати про протиправність дій відповідача щодо зміни функціонального призначення території проектом детального плану не вбачається за можливе з огляду на відсутність генерального плану с. Мила Бучанського району Київської області. При цьому, з набранням постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі № 640/17011/20 законної сили відсутня заборона щодо розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи та досліджено докази.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки щодо невідповідності положень детального плану території нормам чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019, який включає заборону розміщення в межах території садибної забудови житлових будинків, що мають більше трьох поверхів. Оскільки, згідно оскаржуваного детального плану території, по вулиці Дослідній , на земельних ділянках, площею 0,1000 га та 0,2000 га з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5105 та 3222484405:03:001:5541, передбачається розташування чотирьохповерхового житлового будинку на 72 квартири з нежитловими приміщеннями та по вул. Дипломатичній, Дослідній та Європейській на земельних ділянках, площею 1,4400 га та 0,1800 га з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5271 та 3222484405:03:001:5013, передбачається розташування багатоквартирної забудови, зокрема чотирьохповерхового житлового будинку на 158 квартир з нежитловими приміщеннями та необхідними об`єктами інженерної та транспортної інфраструктури для обслуговування зазначеної забудови, то вказаний детальний план розроблений з порушенням нормативних обмежень та суперечить п. 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відповідно до якого зони садибної забудови мають формуватися за принципами мікрорайонування окремими чи зблокованими житловими будинками з присадибними ділянками. Поверховість будинків в межах територій садибної забудови не може перевищувати 3-х поверхів без урахування мансарди. Додатково апелянт зазначив, що детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому. Оскільки земельні ділянки 3222484405:03:001:5105, 3222484405:03:001:5541, 3222484405:03:001:5271 знаходяться згідно генерального плану в межах території садибної забудови житлових будинків, а тому оскаржуваний детальний план не може встановлювати інше функціональне призначення зон таких земельних ділянок. Крім того, апелянт вказав на порушення відповідачем процедури громадських обговорень та невідповідність вказаної Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №555.
Відповідачем до суду апеляційної інстанції був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, позаяк вони суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності. Відповідач вказав на реальність факту повного дотримання процедури громадських обговорень. При цьому, матеріалами справи підтверджено оприлюднення відповідачем повідомлень у друкованих засобах масової інформації, визначення строку подання зауважень і пропозицій, зазначення дати, часу і місця громадських слухань та можливості ознайомитися з матеріалами у відділі містобудування та архітектури сільської ради. Разом з тим, оскільки позивач був присутній на громадських слуханнях і ставив запитання, то останній фактично реалізував своє право на участь у таких слуханнях. Також відповідач зазначив, що ДПТ не суперечить генеральному плану лише тому, що уточнює внутрішню структуру житлової території. Також вказав, що ДПТ не є дозволом на будівництво і не легалізує будь-який проект наперед.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням двадцять першої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 27.09.2022 № 13/21 «Про затвердження детального плану території в с. Мила Бучанського району Київської області» вирішено затвердити детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів, обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила Бучанського району Київської області площею 4,8668 га.
Не погоджуючись з такими рішеннями суб`єкта владних повноважень та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Згідно із частиною 1 статті 10 № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктом 42 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).
Частиною 1 статті 1 Закону № 3038-VI зокрема встановлено наступні поняття: 
генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; 
детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; 
містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; 
територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.
Згідно з частинами 1, 4 статті 16 Закону № 3038-VI, планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.
Склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні встановлюються Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації.
Частиною 1 статті 17 Закону № 3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення), яке складається і затверджується замовником за погодженням з розробником.
Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.
План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів; 8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.
Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності іншим положенням генерального плану населеного пункту, комплексного плану (за наявності). Такі зміни розробляються, узгоджуються та затверджуються в порядку, визначеному цим Законом для розроблення, узгодження та затвердження комплексного плану, генерального плану населеного пункту.
Згідно з частиною 1 статті 19 Закону № 3038-VI, детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.
Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону № 3038-VI детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) у межах визначеного комплексним планом, генеральним планом населеного пункту функціонального призначення режим та параметри забудови території, розподіл територій згідно з будівельними нормами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).
Частиною 5 статті 19 Закону № 3038-VI встановлено, що детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.
Згідно з частиною 6 статті 19 Закону № 3038-VI склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються Кабінетом Міністрів України.
Доступ до матеріалів детального плану території, крім інформації, яка відповідно до закону становить державну таємницю або належить до інформації з обмеженим доступом, не може обмежуватися. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури, веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування, внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру та містобудівного кадастру.
У разі наявності в детальному плані території інформації, яка відповідно до закону становить державну таємницю або належить до інформації з обмеженим доступом, така інформація подається у вигляді окремого файлу, формат якого визначається Кабінетом Міністрів України, та підписується кваліфікованими електронними підписами відповідальними особами, які розробили детальний план території (частина 7 статті 19 Закону № 3038-VI).
Детальний план території розглядається і затверджується сільською, селищною, міською радою протягом 30 днів з дня його подання (частина 8 статті 19 Закону № 3038-VI).
Детальний план території не підлягає експертизі (частина 9 статті 19 Закону № 3038-VI).
Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності комплексному плану (за наявності), генеральному плану населеного пункту та плану зонування території (частина 10 статті 19 Закону № 3038-VI).
Щодо доводів скаржника про порушення відповідачем процедури громадських обговорень та невідповідність вказаної процедури положенням Закону № 3038-VI та Порядку проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №555, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною 1 статті 21 Закону № 3038-VI встановлено, що громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: комплексні плани, генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.
Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється (абзац 1 частини 2 статті 21 Закону № 3038-VI).
Також, вказаною нормою Закону № 3038-VI встановлено, що замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити: 1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення; 2) оприлюднення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості; 3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні; 4) проведення громадських слухань щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні; 5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; 6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні.
Оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проєктів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику містобудівної документації.
Пропозиції громадськості подаються у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, який не може становити менш як 30 днів з дня оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні.
Пропозиції, подані після встановленого строку, не розглядаються.
Громадські слухання щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні проводяться у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, але не раніше 10 днів з дня оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні.
Для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадського обговорення, може утворюватися погоджувальна комісія.
До складу погоджувальної комісії входять: 1) посадові особи замовника містобудівної документації; 2) представники органу земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів; 3) представники професійних об`єднань та спілок, архітектори, науковці; 4) уповноважені представники громадськості, які обираються під час громадських слухань. Кількість представників громадськості має становити не менш як 50 відсотків і не більш як 70 відсотків загальної чисельності комісії.
Головою погоджувальної комісії є посадова особа замовника містобудівної документації.
Погоджувальна комісія протягом двох тижнів після її утворення розглядає спірні питання, зафіксовані у протоколі громадських слухань, та ухвалює рішення про врахування або мотивоване відхилення таких пропозицій (зауважень). Засідання погоджувальної комісії є правомочним, якщо у ньому взяли участь не менш як дві третини її членів (з них не менше половини - представники громадськості). Рішення погоджувальної комісії оформлюється протоколом.
У разі неможливості врегулювати спірні питання між сторонами погоджувальною комісією остаточне рішення приймає замовник містобудівної документації. Урегульовані погоджувальною комісією спірні питання між сторонами або прийняті замовником містобудівної документації рішення є підставою для внесення змін до проєкту відповідної документації.
Оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється у двотижневий строк з дня їх прийняття шляхом опублікування в засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення таких рішень на офіційних веб-сайтах замовників містобудівної документації.
Особи, які оприлюднюють проєкти містобудівної документації на місцевому рівні, є відповідальними за їх автентичність.
Фінансування заходів щодо врахування громадських інтересів здійснюється за рахунок замовників містобудівної документації.
Порядок проведення громадських слухань проєктів містобудівної документації на місцевому рівні визначає Кабінет Міністрів України.
На виконання вимог частини 10 статті 21 Закону № 3038-VI Урядом України затверджено Порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні (постанова Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 (далі - Порядок № 555).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 555 замовники містобудівної документації відповідно до частини 3 статті 21 Закону № 3038-VI забезпечують:
оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення;
оприлюднення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості;
реєстрацію, розгляд і врахування пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні;
проведення громадських слухань щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні;
оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні.
Для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадського обговорення, між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні може утворюватися погоджувальна комісія.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 555, замовники містобудівної документації оприлюднюють у двотижневий строк прийняті рішення щодо розроблення проєктів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті замовника містобудівної документації.
Оприлюднення розроблених в установленому законодавством порядку проєктів містобудівної документації здійснюється не пізніш як у місячний строк з дня їх подання розробником до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради шляхом розміщення матеріалів (планшетів, макетів) у визначеному органом місцевого самоврядування місці та інформування громадян через розповсюдження брошур і повідомлень, засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення інформації на офіційному веб-сайті замовника містобудівної документації.
Повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проєкті містобудівної документації має містити:
1) інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі;
2) основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації;
3) відомості про замовника та розробника проєктів містобудівної документації та підстави для їх розроблення;
4) інформацію про місце і строки ознайомлення з проєктом містобудівної документації, пояснювальною запискою, розділом «Охорона навколишнього природного середовища», який розробляється у складі проєкту містобудівної документації та одночасно є звітом про стратегічну екологічну оцінку;
5) інформацію про посадову особу замовника містобудівної документації, відповідальну за забезпечення організації розгляду пропозицій, та адресу, за якою можуть надсилатися пропозиції (зауваження);
6) відомості про строк подання і строк завершення розгляду пропозицій;
6-1) інформацію про дату, час і місце проведення громадських слухань;
7) інформацію стосовно запланованих інформаційних заходів (презентація, прилюдне експонування, телевізійні програми, публічні конференції тощо).
Осіб, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, призначає замовник містобудівної документації. Зазначені особи є відповідальними за автентичність проєктів містобудівної документації (пункт 5 Порядку № 555).
Оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проєктів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику у строк, визначений замовником містобудівної документації (пункт 6 Порядку № 555).
Пропозиції громадськості подаються у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, який не може становити менш як 30 днів з дати оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні та повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості щодо проєкту містобудівної документації.
Пропозиції, подані після встановленого строку, не розглядаються (пункт 6-1 Порядку № 555).
Громадські слухання щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні проводяться у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, але не раніше 10 днів з дати оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні (пункт 7 Порядку № 555).
Перебіг громадських слухань та подані пропозиції (зауваження) оформляються протоколом, який підписується головуючим. Файл аудіо- та/або відеофіксації перебігу громадських слухань додається до протоколу. Відсутність пропозицій і зауважень громадськості фіксується у протоколі громадських слухань (пункт 8 Порядку № 555).
Пропозиції (зауваження) можуть подаватися в письмовій та/або усній формі під час громадських слухань із внесенням їх до протоколу громадських слухань. Письмові пропозиції подаються під час громадського обговорення протягом строків, визначених пунктом 6-1 цього Порядку. Письмові пропозиції подаються фізичними особами із зазначенням прізвища, імені та по батькові, місця проживання, із особистим підписом. Юридичні особи подають пропозиції із зазначенням найменування та місцезнаходження юридичної особи. Анонімні пропозиції не розглядаються (пункт 9 Порядку № 555).
Особи, які забезпечують проведення робіт щодо розгляду пропозицій громадськості, повідомляють через засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, та офіційний веб-сайт замовника містобудівної документації про поштову адресу та електронну адресу для подання письмових пропозицій (пункт 10 Порядку № 555).
Пропозиції громадськості реєструються та розглядаються замовником містобудівної документації у місячний строк з дня їх надходження. За результатами розгляду пропозицій заявнику надається відповідь про їх врахування або обґрунтована відмова. У разі наявності пропозицій громадськості, рішення про врахування яких розробник і замовник не можуть прийняти самостійно або мають місце спірні питання, особи, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, повідомляють про це відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття останнім рішення щодо утворення погоджувальної комісії (пункт 11 Порядку № 555).
Комісія утворюється за рішенням замовника містобудівної документації у тижневий строк після закінчення строку подання пропозицій громадськості. Склад комісії встановлює замовник містобудівної документації у кількості не менш як 25 та не більш як 55 осіб (пункт 12 Порядку № 555).
Головою комісії є посадова особа замовника містобудівної документації. До складу комісії входять: посадові особи замовника містобудівної документації; представники органу у сфері земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів державної влади; представники професійних об`єднань та спілок, архітектори і науковці; уповноважені представники громадськості, які обираються під час громадських слухань. Кількість представників громадськості повинна становити не менш як 50 і не більш як 70 відсотків загальної чисельності членів комісії (пункт 13 Порядку № 555).
Комісія у двотижневий строк розглядає спірні питання та приймає рішення про врахування або мотивоване відхилення таких пропозицій (пункт 14 Порядку № 555).
Засідання комісії є правоможним, якщо у ньому взяли участь не менше двох третин її членів (з них не менше половини - представників громадськості). Рішення комісії приймається більшістю присутніх членів та оформлюється відповідним протоколом. Урегульовані комісією спірні питання між сторонами є підставою для внесення змін до проєкту містобудівної документації. У разі неспроможності комісії врегулювати спірні питання між сторонами остаточне рішення приймає замовник містобудівної документації (пункт 15 Порядку № 555).
Оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації здійснюється у двотижневий строк з дня їх прийняття шляхом опублікування в засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення затвердженої містобудівної документації на офіційних веб-сайтах замовників містобудівної документації (пункт 16 Порядку № 555).
Затвердження містобудівної документації без проведення громадського обговорення проєктів такої документації забороняється. Матеріали щодо розгляду пропозицій громадськості є невід`ємною складовою зазначеної документації (пункт 17 Порядку № 555).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що громадські слухання щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні відбуваються з оприлюдненням проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, наданням особам, які мають право на подання пропозицій до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, строку для подання таких пропозицій; безпосереднім поданням пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування; утворенням погоджувальної комісії у разі необхідності та, відповідно, оприлюдненням результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними зокрема, у постановах від 10.07.2018 у справі № 369/7675/14-а, від 14.08.2018 у справі № 695/725/15-а, від 19.06.2019 у справі № 815/1884/18, від 13.03.2020 у справі № 320/6466/18, від 15.04.2020 у справі № 702/1384/16-а.
Так, як вже було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, згідно витягу з газети «Суспільство», 23.08.2022 було розміщено повідомлення про оприлюднення проєкту детального плану території із зазначенням строку подання зауважень та пропозицій з 23.08.2022 по 22.09.2022 (включно).
Аналогічне повідомлення опубліковано також в газеті «Новий день» від 20.08.2022 та газеті «Голос України» від 23.08.2022.
Разом з цим, за посиланням: https://dtg.gov.ua/pub-info/33456-detalnii-plan-teritoriyi-dlia-rozmishhennia-zmisanoyi-zitlovoyi-ta-gromadskoyi-zabudovi-v-mezax-kvartaliv-obmezenix-vuliciami-s розміщено повідомлення про опублікування проєкту детального плану території (далі - повідомлення).
В повідомленні Дмитрівською сільською радою у пункті 1 було відображено наступну інформацію:
« 1. Повна назва документа державного планування, що пропонується та стислий виклад його змісту.
Повна назва: Детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила Бучанського району Київської області (далі - ДПТ, ДДП).
Замовником проєкту є Дмитрівська сільська рада (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, буд. 2, ел.адреса: archi@dtg.gov.ua) (далі - Замовник).
Розробником проєкту є ТОВ «ІНСТИТУТ ПРОСТОРОВОГО ПЛАНУВАННЯ ТЕРИТОРІЙ»
Детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила Бучанського району Київської області розроблено ТОВ «ІНСТИТУТ ПРОСТОРОВОГО ПЛАНУВАННЯ ТЕРИТОРІЙ» на підставі таких даних: рішення ХVI сесії VIІІ скликання Дмитрівської сільської ради №17/16 від 21.12.2021 р., завдання на проектування, інженерно-топографічний план в М 1:1000, який виготовлено ФОП ОСОБА_2 в 2021 р., генеральний план с. Мила, розробленого ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» та ін. вихідні документи та натурні обстеження.
Детальний план території розробляється з метою:
забезпечення комплексності забудови території;
деталізації планувальної структури території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту;
уточнення ліній регулювання забудови;
уточнення меж всіх обмежень у використанні земель згідно із законодавством, державними будівельними нормами, санітарно-гігієнічними нормами, спеціальною документацією;
визначення параметрів забудови окремих земельних ділянок;
визначення містобудівних умов та обмежень;
визначення розподілу територій згідно з будівельними нормами відповідно до генерального плану с. Мила функціонального призначення, режиму та параметрів забудови території;
обґрунтування потреб у формуванні нових земельних ділянок, формування земельних ділянок та визначення їх цільового призначення, відображення існуючих земельних ділянок та їх функціонального використання;
1. визначення потреб у підприємствах та установах обслуговування, аварійно- рятувальних підрозділах, фонді захисних споруд цивільного захисту, місць їх розташування;
2. створення належних умов охорони і використання об`єктів культурної спадщини та природоохоронних територій та об`єктів, інших об`єктів, що підлягають охороні відповідно до законодавства;
3. визначення напрямів, черговості та обсягів подальшої діяльності щодо:
попереднього проведення інженерної підготовки та інженерного забезпечення території;
створення транспортної інфраструктури, організації транспортного і пішохідного руху, розміщення місць паркування транспортних засобів;
охорони та поліпшення стану навколишнього природного середовища, забезпечення екологічної безпеки;
комплексного благоустрою та озеленення;
використання підземного простору та створення фонду захисних споруд цивільного захисту.
Територія проектування, орієнтовною площею 4,8668 га, розташована в північній частині с. Мила, в межах кварталів сельбищної забудови. Основний планувальний каркас був сформований проектними рішеннями генерального плану с. Мила і склався із вулично-дорожньої мережі, яка сформувала квартали садибної та змішаної житлової забудови, які освоюються протягом останніх 10 років, і ув`язала із вже сформованою сельбищною забудовою.
Основною планувальною віссю в с. Мила залишається дорога І категорії державного значення Київ-Чоп (М-06).
Основні техніко-економічні показники.
Багатоквартирна забудова. Проектом детального плану території передбачається будівництво житлової забудови, де забезпечується рівень комфорту не нижче мінімально допустимого.
Проектним рішенням детального плану по вулиці Дослідній, на земельних ділянках, площею 0,1000 га та 0,2000 га з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5105 та 3222484405:03:001:5541, передбачається розташування чотирьохповерхового житлового будинку на 72 квартири з нежитловими приміщеннями.
По вул. Дипломатичній, Дослідній та Європейській на земельних ділянках, площею 1,4400 га та 0,1800 га з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5271 та 3222484405:03:001:5013, передбачається розташування багатоквартирної забудови, зокрема чотирьохповерхового житлового будинку на 158 квартир з нежитловими приміщеннями та необхідними об`єктами інженерної та транспортної інфраструктури для обслуговування зазначеної забудови.
Слід зазначити, що розміщення будинків, їх площа та співвідношення квартир в багатоквартирних будинках можуть уточнюватися на подальших стадіях проектування.
Садибна забудова. Рішенням детального плану на перспективу зберігаються існуючі житлові будинки. Також в межах детального плану території передбачено будівництво садибної забудови одноквартирного типу. Територія для садибної забудови становить - 2,9468 га, кількість будинків - 31, зокрема 17 існуючих та 14 раніше запроектованих.».
Вказане свідчить про відповідність даного повідомлення вимогам підпункту 1 пункту 5 Порядку № 555, оскільки воно містить достатню та змістовну інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Положенням № 555 передбачено, зокрема, що повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації має містити основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації.
Вказане вище повідомлення містило в собі основні техніко-економічні показники.
При цьому, колегія суддів зазначає, зо нормами Порядку № 555 не передбачено обов`язкових умов відображення повних техніко-економічних показників, встановлених Додатком В ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану», що свідчить про дотримання відповідачем законодавчих умов у вказаній частині.
Відповідно до ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану» до складу графічної частини детального плану входить: Схема розташування території у планувальній структурі населеного пункту (району); план існуючого використання території; опорний план; схема планувальних обмежень; проектний план; план червоних ліній; схема організації руху транспорту і пішоходів; схема інженерної підготовки території та вертикального планування; схема інженерних мереж, споруд і використання підземного простору; креслення поперечних профілів вулиць; схема інженерно-технічних заходів цивільного захисту (цивільної оборони).
Повідомлення було опубліковано відповідачем в період воєнного стану, а тому, відображення у ньому графічних матеріалів детального плану території, в умовах повномасштабного вторгнення, могло б мати своїм наслідком загрозу національній безпеці України.
Разом з тим, відповідачем розміщено повідомлення про можливість ознайомитися з детальним планом у відділі містобудування та архітектури Дмитрівської сільської ради. Вказана обставина позивачем не була спростована.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що в відповідачем було забезпечено баланс між уникненням можливої загрози національній безпеці України та забезпечення участі громадськості у громадському обговоренні проєкту детального плану території шляхом безпосереднього ознайомлення з графічними матеріалами в приміщенні суб`єкта владних повноважень.
Отже, твердження позивача про неповне дотримання відповідачем положень Порядку №555 в частині інформаційного наповнення повідомлення про проведення громадського обговорення проекту спірного ДПТ, а також оприлюднення розробленого проекту спірного ДПТ є необґрунтованими.
При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що відмінність у повідомленнях на офіційному вебсайті відповідача та в газетах стосовно повноти інформації та її деталізації, на переконання суду жодним чином не вказує на порушення останнім процедури проведення громадського обговорення проєкту детального плану територій, оскільки за фактичних обставин справи вбачається відсутність перешкоди громадськості, у тому числі позивачу, взяти участь у відповідному обговоренні. 
Водночас, згідно наявного в матеріалах справи протоколу громадських слухань з обговорення проєкту детального плану території від 22.09.2022 вбачається, що позивач був присутній на громадських слуханнях, задавав питання, тобто фактично реалізовував своє право на участь у громадському обговоренні проєкту детального плану територій.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не всі процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень, в обов`язковому порядку мають тягнути за собою такий наслідок як скасування (визнання нечинним) акта, прийнятого за результатом такої процедури.
Даний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №815/2503/16.
Вище викладене свідчить про відсутність підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем процедури громадських обговорень та невідповідність вказаної процедури положенням Закону № 3038-VI та Порядку №555.
Щодо невідповідності положень оскаржуваного детального плану території нормам законодавства у сфері містобудівної діяльності колегія суддів зазначає таке.
Частиною 10 статті 19 Закону № 3038-VI встановлено, що внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності комплексному плану (за наявності), генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.
Пунктом 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290 (надалі - Порядок № 290) визначено, що детальний план території як окрема містобудівна документація розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови. Послідовність розроблення та площі територій, для яких розробляються детальні плани, визначає відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури відповідно до генерального плану населеного пункту, а якщо територія розташована за межами населеного пункту, відповідно до схеми планування території району (в разі відсутності адміністративного району - відповідно до схеми планування території Автономної Республіки Крим, області).
Відповідно до пункту 4.1 ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.07.2012 № 358, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
За змістом пункту 4.5 вказаного ДБН відповідно до затвердженого генерального плану розробляють плани зонування території (зонінг), детальні плани територій, програми соціально-економічного розвитку, галузеві схеми розвитку інженерно-транспортної інфраструктури, документацію із землеустрою, проєктну документацію на будівництво.
Пунктами 4.1 та 4.2 ДБН Б.1.1-14.2012 «Склад та зміст детального плану території», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.03.2012 № 107, передбачено, що детальний план розробляється з метою уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району; детальний план розробляється на структурно-планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.
Отже, вказані вище норми свідчать про те, що генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації.
Водночас генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі генерального плану території та не можуть йому суперечити.
Таким чином, генеральний план передбачає розвиток напрямів використання територій міста, а не її стале використання.
Детальний план визначає планувальну організацію і розвиток частини території.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 19.10.2021 у справі № 369/9375/17, від 21.06.2018 у справі № 826/4504/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 15.04.2020 у справі № 702/1384/16-а, від 11.11.2020 у справі № 191/1169/16-а, від 30.09.2021 у справі № 320/1030/19, від 22.11.2022 у справі № 826/3497/18, від 14.12.2022 у справі № 640/28978/20.
Отже, вказане свідчить про те, що якщо ж на момент розроблення та затвердження детальних планів територій вже існує зонінг у складі генерального плану або як окрема містобудівна документація, то у такому випадку детальний план території повинен відповідати плану зонування, враховувати його положення і йому не суперечити.
Вказане правове регулювання існує з метою, щоб під час розроблення і затвердження різних видів містобудівної документації на місцевому рівні між ними не виникало невідповідності та суперечностей, забезпечувались сталий розвиток, планування, забудова та інше використання територій відповідно до вимог законодавства з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням двадцять першої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 27.09.2022 № 13/21 «Про затвердження детального плану території в с. Мила Бучанського району Київської області» вирішено затвердити детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів, обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила Бучанського району Київської області площею 4,8668 га. Згідно оскаржуваного детального плану території, по вулиці Дослідній, на земельних ділянках, площею 0,1000 га та 0,2000 га з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5105 та 3222484405:03:001:5541, передбачається розташування чотирьохповерхового житлового будинку на 72 квартири з нежитловими приміщеннями та по вул. Дипломатичній, Дослідній та Європейській на земельних ділянках, площею 1,4400 га та 0,1800 га з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5271 та 3222484405:03:001:5013, передбачається розташування багатоквартирної забудови, зокрема чотирьохповерхового житлового будинку на 158 квартир з нежитловими приміщеннями та необхідними об?єктами інженерної та транспортної інфраструктури для обслуговування зазначеної забудови.
Позивач стверджує, що відповідно до Генерального плану, охоплена оскаржуваним ДПТ територія земельних ділянок з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5105 3222484405:03:001:5541, 3222484405:03:001:5271 є зоною садибної забудови, де заборонена зведення багатоквартирних житлових будинків більше 3 поверхів.
Зі змісту наявної в матеріалах справи пояснювальної записки до спірного детального плану вбачається, що існуюче призначення спірних земельних ділянок має код класифікації 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». При цьому, проєктне призначення має код класифікації 02.10 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (том 1, а.с. 197). 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4.3 ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» генеральний план визначає основні принципи і напрямки планувальної організації та функціонального призначення території, формування системи громадського обслуговування населення, організації вулично-дорожньої та транспортної мережі, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту території та населення від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони навколишнього природного середовища, охорони та збереження культурної спадщини та традиційного характеру середовища історичних населених пунктів, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території.
Як зауважено вище, детальний план розробляється з метою уточнення планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту або території за його межами.
Разом з тим Законом № 711-IX, який набрав чинності 24.07.2020, розділ V «Прикінцеві положення» Закону № 3038-VI доповнено пунктом 6-3 такого змісту: « 6-3. Встановити, що до 01.01.2025 функціональне призначення території може визначатися детальним планом території. Дія цього положення не поширюється на території, де затверджені комплексні плани або генеральні плани населеного пункту відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель». При визначенні функціональної зони в такому порядку не допускається зміна (уточнення) раніше визначених планом зонування, генеральним планом населеного пункту функціональних зон на території островів, у межах водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, водних об`єктів, а також території, на якій розташовані ліси, сквери, парки».
Водночас визначення функціонального використання (призначення) території наведене в пункті 3.4 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», згідно з яким це використання території за переважними функціями (багатофункціональна, громадська, житлова, промислова тощо), що існує або встановлюється містобудівною документацією, та наявність інших супутніх функцій, які не суперечать функціям, що переважають.
Відповідно до статті 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Так, згідно із частинами 1, 3 статті 20 Земельного Кодексу, при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.
При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.
Своєю чергою Закон України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.
Згідно із терміном закріпленим в абзаці п`ятнадцятому частини першої статті 1 Закону № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
Колегія суддів наголошує, що згідно із пунктом «а» частини третьої статті 53 Закону № 858-IV, в редакції Закону від 17.02.2011 № 3038-VI, проєкти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів розробляються на певний період та поетапно згідно з генеральними планами населених пунктів і визначають цільове призначення земель.
Стаття 7 Закону № 858-IV передбачає, що правову основу землеустрою становлять Конституція України, Земельний кодекс України, закони України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», «Про планування і забудову територій», цей Закон, закони України та інші нормативно-правові акти.
Отже, при врахуванні цільового призначення земельної ділянки для розробки та оцінки містобудівної документації взаємопов`язано застосовуються приписи Земельного Кодексу України та норми законів № 858-IV та Закону № 3038-VI.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 24 Закону № 3038-VI забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
В контексті наведеного, колегія суддів враховує, що в постановах Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 640/23893/19 та від 13.04.2022 у справі № 826/1754/18 був сформований алгоритм застосування цих норм, згідно із яким «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.
Отже, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.
Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.
Цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається землекористувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Такі висновки підтримано Верховним Судом і в постановах від 01.08.2024 у справі № 640/25171/21, від 23.11.2023 у справі № 420/21826/21, від 13.07.2022 у справі № 821/377/18, від 09.06.2022 у справі № 460/2596/20.
Отже, функціональне призначення земельної ділянки - це вид її використання, визначений містобудівною документацією. У документах на земельну ділянку воно не зазначається. Функціональне призначення території визначається генеральним планом та уточнюється планом зонування або детальним планом території, які не повинні суперечити генеральному плану населеного пункту у відповідній частині.
Колегія судів враховує, що у постанові від 16.03.2023 у справі № 460/3890/20 Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно із яким детальний план у межах населеного пункту є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому, а також плану зонування (за його наявності). Детальний план визначає планувальну організацію і розвиток частини території та не може встановлювати інше функціональне призначення зон ніж ті, що встановлені у генеральному плані та плані зонування (за його наявності).
Колегією суддів встановлено, що згідно із Генеральним планом с. Мила, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222484405:03:001:5105 3222484405:03:001:5541, 3222484405:03:001:5271 віднесені до зони садибної забудови. При цьому, відповідно до Пояснювальної записки до спірного ДПТ вказані земельні ділянки знаходиться в зоні багатоквартирної житлової забудови (П-Ж-З). 
Отже, вказане дає підстави для висновку, що оскаржуваний ДПТ фактично змінює функціональне призначення вказаних вище земельних ділянок з зони садибної забудови на зону багатоквартирної житлової забудови у невизначений законодавством спосіб та не відповідає містобудівній документації вищого рівня - Генеральному плану с. Мила.
При цьому, колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності застосування до даних правовідносин положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" від 17.06.2020 № 711-IX, яким внесено зміни до Земельного кодексу України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та деяких інших законодавчих актів.
Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" від 17.06.2020 № 711-IX внесено зміни до Земельного кодексу України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та деяких інших законодавчих актів, якими встановлені нові правила планування територій, визначення та зміни цільового призначення земельних ділянок. Зокрема, запроваджено новий різновид містобудівної документації - комплексний план просторового розвитку території територіальної громади. Положення іншої містобудівної документації на місцевому рівні (генеральних планів та детальних планів території) повинні узгоджуватися з комплексним планом.
Цей Закон набирає чинності через один рік з дня його опублікування, крім абзаців другого - четвертого підпункту 12 пункту 8 розділу I та пункту 4 цього розділу, які набирають чинності з дня опублікування цього Закону.
Розділ V "Прикінцеві положення" Закону № 3038-VІ доповнено пунктом 6-3 згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" від 17.06.2020 № 711-IX (набрав чинності з 24.07.2021).
Цей пункт передбачає, що до 1 січня 2025 року функціональне призначення території може визначатися детальним планом території. Дія цього положення не поширюється на території, де затверджені комплексні плани або генеральні плани населеного пункту відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель". При визначенні функціональної зони в такому порядку не допускається зміна (уточнення) раніше визначених планом зонування, генеральним планом населеного пункту функціональних зон на території островів, у межах водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, водних об`єктів, а також території, на якій розташовані ліси, сквери, парки.
Суд першої інстанцій застосував вказану вище правову норму для вирішення даного спору. Однак колегія суддів зазначає, що такий висновок суперечить правовим висновкам Верховного Суду, сформульованому зокрема у постанові від 01.08.2024 у справі № 640/25171/21.
У вказаній справі № 640/25171/21 за схожих обставин судами було застосовано пункт 6-3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" від 17.06.2020 № 711-IX. Проте, Верховний Суд відхилив посилання на вказану норму та дійшов наступних висновків:
«…генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації, при цьому, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі Генерального плану території та не можуть йому суперечити…»
«…функціональне призначення території не є тотожним поняттю цільового призначенні земельної ділянки, а стосується визначення організації, призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, тощо та може стосуватись декількох земельних ділянок. Тому визначення функціонального призначення території в оскаржуваному ДПТ не означає зміни цільового призначення земельних ділянок, включених до нього, яке, водночас, має відбуватись у порядку, передбаченому чинним земельним законодавством на підставі проектів землеустрою щодо їх відведення. Проте детальний план території повинен відповідати положенням генерального плану, а не суперечити йому.»
Судом апеляційної інстанції взято до уваги той факт, що в с. Мила є чинний Генеральний план, яким визначено функціональне призначення території і детальний план повинен розроблятися на його основі і не суперечити йому.
Таким чином, вказане свідчить про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме застосовано закон, який не поширюється на спірні відносини, тому в цій частині висновки суду першої інстанцій є помилковими.
Щодо доводів скаржника з приводу порушення відповідачем при розробленні детального плану території нормативних обмежень поверховості будинків в межах території садибної забудови, встановлених пунктом 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Вказаним пунктом ДБН передбачено, що зони садибної забудови мають формуватися за принципами мікрорайонування окремими чи зблокованими житловими будинками з присадибними ділянками. Поверховість будинків в межах території садибної забудови не може перевищувати 3-х поверхів без урахування мансарди.
Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається.
Згідно з підпунктом 6.1.1 пункту ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» зона житлової забудови складається із земельних ділянок та територій: багатоквартирної, садибної (в тому числі блокованої) житлової забудови, житлово-громадської, а саме житлових будинків, будинків з приміщенням громадського призначення у вбудовано-прибудованих та стилобатних частинах, запроектованих або існуючих будівель, які використовуються для різних видів призначення (житлового, адміністративного, громадського, установ та організацій сфери повсякденного громадського обслуговування населення.
Відповідно до абзацу 2 підпункту 6.1.3 пункту 6.1 «Зона житлової забудови» ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» максимально допустима висота* (поверховість) житлової забудови визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту, з врахуванням встановлених обмежень щодо охорони культурної спадщини, а саме:
- сільські населені пункти чисельністю до 1 тис. осіб - виключно садибна забудова;
- сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно);
- селища (селища міського типу) - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 15 м (до 5 поверхів включно);
- міста чисельністю до 50 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 27 м (до 9 поверхів включно);
- міста чисельністю понад 50 до 100 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 48 м (до 16 поверхів включно);
- міста чисельністю понад 100 тис. осіб - висотність багатоквартирної житлової забудови встановлюється містобудівною документацією;
Висота визначається без врахування шатрової покрівлі у разі її влаштування.
Примітка. У разі будівництва об`єкта на складному рельєфі висота визначається з врахуванням цокольного поверху.
Згідно з абзацом 2 підпункту 6.1.31 пункту 6.1 «Зона житлової забудови» ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається.
При цьому, Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 640/17011/20 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104 в окресленій частині, у тому числі визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад та територій України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 залишено без задоволення; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №640/17011/20 залишено без змін. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що не дивлячись на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 640/17011/20 визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається», чинним залишився абзац 1 вказаного пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019, яким обмежується поверховість будинків в межах територій садибної забудови, яка не може перевищувати 3-х поверхів без урахування мансарди.
Отже, вказане свідчить про порушення відповідачем при розробленні детального плану території пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та обґрунтованість доводів скаржника в цій частині.
Враховуючи викладене вище в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення від 20.05.2025, Київський окружний адміністративний суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки оскаржуване рішення є нормативно-правовим актом, відповідно процесуальним наслідком його судового оскарження є визнання його протиправним та нечинним.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушені норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У силу вимог ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції позивачем було заявлено позов немайнового характеру.
Ставка судового збору за подачу позову складав 1073,60 грн.
Розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 складав 1489,50 грн.
Оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а позов задоволений повністю, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає стягненню витрати з оплати судового збору за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 2563,10 грн (1073,60 грн + 1489,50 грн). 
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 322 КАС України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 скасувати та ухвалити нове рішення.
Визнати протиправним та нечинним рішення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 27.09.2022 № 13/21 «Детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила, Бучанського району Київської області», яким затверджено детальний план території для розміщення змішаної житлової та громадської забудови в межах кварталів, обмежених вулицями Спортивна, Дослідна, Європейська та Дипломатична в с. Мила Бучанського району Київської області. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), за рахунок бюджетних асигнувань Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (ЄДРПОУ 04362125), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2563,10 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три гривні) 10 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.
Повна постанова складена 14.09.2026

Суддя-доповідач О.В. Говорун

Судді О.Г. Попова

О.В. Чуприна