ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 694/3200/24		
Провадження № 22-ц/821/1375/26		
Категорія: 331010200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.
суддів: Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
заявник:  ОСОБА_1 
представник заявника: адвокат Токар Ольга Михайлівна 
заінтересовані особи:  виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4 – адвоката Терещенка Руслана Васильовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Смовж О.Ю., присяжних: Відоменко Л.В., Конончук Н.Г. в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 21 квітня 2026 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недієздатною фізичної особи і призначення опікуна,- 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною фізичної особи і призначення опікуна, заінтересовані особи: виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_1 , є особою, що здійснює постійний догляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом 2-ї групи та страждає на післятравматичну деменцію, перебуває на «Д» обліку у психоневрологічному кабінеті Звенигородської БЛІЛ.
Прямого кровного споріднення він з ОСОБА_4 не має, при цьому, у підопічного відсутні інші родичі, які могли б за ним доглядати в необхідному обсязі, так як відповідно до висновку про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 , останній обмежений в самообслуговуванні, здатності до спілкування та контролю за своєю поведінкою.
За станом здоров?я ОСОБА_4 не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов?язки. 
Заявник вказує, що здійснює догляд за ОСОБА_4 , тому що він є свекром його рідної сестри - ОСОБА_5 , інваліда 2-ї групи, яка перебуває у шлюбі з рідним сином ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , який тривалий час (12 років) відсутній в Україні, постійно мешкає та працює в Республіці Польща. 
ОСОБА_4 має ще одного рідного сина - ОСОБА_2 , але той, будучи також інвалідом 2-ї групи, не в змозі надавати належний догляд батькові, отже лише заявник спроможний реалізовувати всі потреби ОСОБА_4 .
Вказує, що він медичних протипоказань для виконання функцій опікуна не має, є працездатною особою, характеризується позитивно, тому він може піклуватися про ОСОБА_4 , що він фактично і виконує упродовж останнього часу.
Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та встановити опіку над ним, призначивши його опікуном - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи: виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недієздатною фізичної особи і призначення опікуна – задоволено частково.
Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – недієздатним.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном недієздатної особи ОСОБА_4 - відмовлено.
Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_4 та до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством, покладено обов`язки опікуна на орган опіки і піклування Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області.
Встановлено строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним - два роки з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДУ «ІСП МОЗ України», судові витрати, пов`язані з проведенням судово-психіатричної експертизи у розмірі 6 921 грн 96 коп.
Задовольняючи вимогу заявника про визнання ОСОБА_4 недієздатним, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №411 від 15.07.2025 Черкаської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє на хронічну стійку психічну хворобу у вигляді деменції внаслідок перенесеної в 2018 році важкої закритої черепно-мозкової травми (з переломом кісток черепа та субдуральною гематомою) та внаслідок хронічної дисциркуляторної гіпертонічної, атеросклеротичної, посттравматичної енцефалопатії з галюцинаторними включеннями, у зв?язку з чим не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. За психічним станом потребує постійного стороннього догляду,тому його слід визнати недієздатним.
Відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 суд першої інстанції врахувавши те, що висновок органу опіки та піклування не містить належної мотивації, а також будь-яких обгрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном та відсутність заперечень проти цього з боку інших кровних родичів ,що на переконання суду, свідчить про фомальний підхід до вирішення питання про призначення заявника опікуном недієздатного. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції поклав на орган опіки і піклування Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області здійснення обов`язків з опіки над недієздатним відповідно до вимог статті 65 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 05 травня 2026 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном, ухваленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, просив рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2026 року в частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що в оскаржуваній частині рішення суду грунтується на припущеннях, оскільки заявник з ОСОБА_4 вже тривалий час проживають разом і між ними склалися відносини як між батьком та сином. Проживання ОСОБА_5 разом з ними жодним чином не впливає на взаємовідносини. Наявність іншого місця проживання не свідчить, що  ОСОБА_1 проживає саме за іншою адресою. 
Вказує, що між ним та ОСОБА_4 склалися довірительні відносини і вони мають взаємну прив`язаність один до одного.
Наявність у ОСОБА_4 інших рідних синів, які надали суду письмові заяви, в яких відмовились здійснювати догляд за батьком, один з них знаходиться за кордоном, а інший – є особою з інвалідністю 2 групи і також позбавлений можливості здійснювати догляд за батьком.
Вказує, що у синів є поважні причини неможливості здійснювати опіку, і вони не виявили бажання бути опікунами, а примусове призначення опікуном законом не передбачено.
Вважає висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення його опікуном вмотивованим та обгрунтованим.
Водночас, суд першої інстанції не обгрунтував, у зв`язку з чим у нього виникли сумніви у вказаному висновку та щодо щирості намірів потенційного оіпкуна та відповідності його дій інтересам недієздатного ОСОБА_4 .
Сам по собі факт того, що він є чоловіком призовного віку не перешкоджає йому бути опікуном, адже законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановленно імперативної заборони щодо призначення особи призовного віку оіпкуном над недієздатною особою.
Вказує, що відмова у призначенні опікуном ОСОБА_1 та тимчасове покладення обов`язків на орган опіки та піклування не спрямовані на забезпечення реалізації прав та інтересів недієздатного ОСОБА_4 , тягне за собою тривале врегулювання правовідносин і не захищає належним чином прав недієздатної особи, фактично залишаючи її без належної опіки.

15 травня 2026 року через систему «Електронний суд», виконавчий комітет Звенигородської міської ради скерував до Черкаського апеляційного суду заяву про приєднання до апеляційної скарги, в якій просив прийняти дану заяву та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
В обгрунтування заяви посилається на те, що надаючи висновок щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , орган опіки та піклування дослідив всі обставини, взаємовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Органом опіки та піклування встановлено, що фактично ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_4 , провівши обстеження умов проживання і встановивши, що саме заявник здійснює догляд та опікується недієздатним, який залишився без піклування у зв`язку з відсутністю інших осіб, які б могли здійснювати таку опіку. Рідні сини від опіки над батьком відмовилися, інших бажаючих не встановлено.
В апеляційній скарзі, поданій 14 травня 2026 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_4 – адвокат Терещенко Р.В., вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном, незаконним та ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2026 року в частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що не заперечуючи відсутність прямого кровного споріднення заявника по справі з ОСОБА_4 , у ОСОБА_4 відсутні інші родичі, які могли б його доглядати в необхідному обсязі, так як відповідно до висновку про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 , останній обмежений в самообслуговуванні, здатності до спілкування та контролю за своєю поведінкою.
Звертає увагу суду, що призначення опікуном над ОСОБА_4 саме органу опіки порушує право самого ОСОБА_4 , так як яким чином буде здійснювати орган опіки догляд не зрозуміло, поскільки ОСОБА_4 потребує постійного догляду 24/7, а робочий день працівника органу опіки та піклування з 08:00 год ранку та до 17:00 год вечора, та у вихідні дні, тому орган опіки та піклування не може здійснювати якісно та повноцінно обов`язки опікуна, що призведе до порушення прав самого недієздатного ОСОБА_4 .
Також звертає увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. 
Надаючи відповідний висновок щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 орган опіки та піклування дослідив всі обставини, взаємовідносини між заявником та підопічним, їх тривалий та міцний зв`язок, тривале сумісне проживання, а також небажання та неможливість інших наявних родичів бути опікунами ОСОБА_4 .
Вказує, що ОСОБА_4 не заперечує проти призначення опікуном над ним саме заявника.
Заявник є військовозобов`язаною особою, проте має бронювання, тож на вказаний період не є особою, що підлягає мобілізації.

Відзив на апеляційні скарги на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджено його паспортом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.10.2003, виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Катеринопільського райуправління юстиції Черкаської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно висновку про стан здоров`я заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 242 від 12.01.2024, вбачається, що останній медичних протипоказань не має.
Відповідно до довідки № 572/23 від 08.04.2024 та характеристики № 758/23 від 17.05.2024 із ТОВ «Епіцентр К» відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює старшим електромонтером охоронно-пожежної сигналізації монтажно-експлуатаційної групи відділу технічного забезпечення охорони служби безпеки у ТОВ «Епіцентр К» з 18.01.2014 року, де виконує монтаж, наладку та технічне обслуговування систем охоронного теле-відеоспостереження та систем контролю доступу. Бере участь у розробці заходів щодо підвищення надійності, якості роботи обслуговуваних технічних засобів, в освоєнні і модернізації діючих пристроїв. Стресостійкий, вміє працювати в команді. Не має шкідливих звичок. Дисциплінарних попереджень на адресу ОСОБА_1 не зафіксовано. Працівник зарекомендував себе як приємний у спілкуванні з постачальниками та колегами.
Відповідно до довідки №1/4 від 01.04.2024 року, виданої директором ТОВ «Епіцентр К», відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює у ТОВ «Епіцентр К» з 18.01.2014 року, його заробітна плата за 6 місяців – вересень 2023 – лютий 2024 становить 245 962,74 грн.
Відповідно до військово-облікового документу Резерв+, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним та має бронювання до 06.08.2025.
В судовому засіданні оглянуто через мобільний пристрій ОСОБА_1 актуальний стан записів у додатку Резерв+, відповідно до якого останній має бронювання до кінця 2026 року.
За витягом ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває.
Відповідно до наданого витягу № 226/2-3-07 про зареєстрованих у житловому будинку осіб відомо, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно акту депутата Звенигородської міської ради Лисогора Ю.В. від 25.04.2024, складеного в присутності свідків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації. За цією ж адресою, разом з ним проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 після тяжкої форми інсульту та має діагноз: після травматична деменція, потребує постійної допомоги та догляду гр. ОСОБА_1 , який являється єдиним доглядальником. Дана інформація підтверджується довідкою адміністратора ЦНАП Захарченко Л. № 1523/12-2-04 від 29.05.2024.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.10.2009, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.06.2014, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції у Черкаськії області, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 уклали шлюб 01.06.2014. Прізвище дружини змінилося на « ОСОБА_10 ».
За довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 132516 від 10.01.2019, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 09.01.2019 встановлено ІІ (другу) групу інвалідності безтерміново.
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 12.02.2024, вбачається, що у зв`язку з постійним перебуванням за кордоном, він не має змоги та відмовляється брати участь у догляді за його батьком - ОСОБА_4 . Не заперечує, щоб ОСОБА_1 здійснював за ним постійний догляд.
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 22.05.2024, вбачається, він не має можливості здійснювати постійний догляд за його батьком - ОСОБА_4 , так як є інвалідом 2 групи та додає копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , відповідно до якого підтверджує інвалідність 2 групи загального захворювання, довічно.
Судом встановлено, що обидва рідні сини ОСОБА_4 не опікуються батьком. Надаючи письмові заяви до суду, зазначили, що один перебуває за кордоном, відмовляється здійснювати догляд, а інший - є особою з інвалідністю 2 групи.
За довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 642773 від 08.12.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.12.2022 встановлено ІІ (другу) групу інвалідності загального захворювання, безтерміново.
Відповідно до довідки лікаря-психіатра «Звенигородської БЛІЛ», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на «Д» обліку в Звенигородському психоневрологічному кабінеті.
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу № 33 відомо, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області № 297 від 25.06.2024 року, затверджено висновок, враховуючи рекомендації опікунської ради при виконавчому комітеті Звенигородської міської ради, про доцільність призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до висновку про доцільність призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Звенигородської міської ради визнає доцільним призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі визнання його судом недієздатним.
З дослідженого в судовому засіданні висновку судово-психіатричного експерта №411 від 15.07.2025 Черкаської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє на хронічну стійку психічну хворобу у вигляді деменції внаслідок перенесеної в 2018 р. важкої закритої черепно-мозкової травми (з переломом кісток черепа та субдуральною гематомою) та внаслідок хронічної дисциркуляторної гіпертонічної, атеросклеротичної, посттравматичної енцефалопатії з галюцинаторними включеннями, у зв?язку з чим не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. За психічним станом потребує постійного стороннього догляду.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні вимог заяви щодо призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатним ОСОБА_4 , тому відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого в іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Вищевказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Системний аналіз частини першої статті 60 ЦК України, частини першої статті 300 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24), від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711св24).
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99р. № 34/166/131/88 (далі-Правила), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.
Відповідно до п.1.7 Правил, органи опіки та піклування вирішують, в тому числі, питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування.
Згідно з п.1.8 Правил рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.
Пунктом 3.1 Правил передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.
Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
На вказаному наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2025 року у справі № 569/4466/23, провадження № 61-8894св25.
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи, суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна (постанова Верховного Суду від 24.07.2024 року у справі №727/597/24).
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому (стаття 2 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України).
Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19). 
Згідно з частиною 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розрізнено поняття «родичі» та «члени сім`ї».
До загальних ознак сім`ї належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки.
Разом з тим, ознаки членів сім`ї не можна розглядати окремо від підстав створення сім`ї, оскільки спільне проживання та побут та наявність взаємних прав та обов`язків можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї.
Близькі члени родини (або близькі родичі) - законодавчий термін, що позначає родичів (членів сім`ї) особи, які мають особливі права та/або обов`язки через тісні стосунки з особою.
Отож, член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що ґрунтується на шлюбі, спорідненні, усиновленні, інших формах влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є свекром рідної сестри заявника, отже, заявник не перебуває з недієздатною особою в родинних відносинах, вказані особи не є близькими родичами, інші обставини, які підтвердили б пояснення заявника щодо фактичних родинних відносин із недієздатною особою, суду об`єктивно не підтверджені.
Згідно висновку про доцільність призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Звенигородської міської ради визнає доцільним призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі визнання його судом недієздатним.
Разом з тим, відповідного обґрунтування доцільності призначення опікуном саме заявника, за наявності у недієздатного ОСОБА_4 рідних синів, які в змозі опікуватися батьком, проте, відмовилися здійснювати даний догляд, лише містять посилання на можливість заявника бути опікуном та відсутність заперечень проти цього з боку синів, інших об`єктивних причин, органом опіки та піклування не зазначено.
Колегія суддів зазначає, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням (висновком) органу опіки та піклування, проте, без доведення передбачених законом умов воно не може бути достатньою підставою для призначення опікуна у судовому порядку. Подання органу опіки та піклування має оцінюватися судом з точки зору його обґрунтованості і не є обов`язковим для суду. 
Так, зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається лише, що заявник ОСОБА_1 перебуває у родинних відносинах з ОСОБА_4 , є дієздатною особою, на обліку в психоневрологічних та наркологічних закладах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Працює і характер його роботи передбачає її виконання за межами головного офісу компанії, розташованої у м. Києві, закріплений за м. Звенигородка та Черкаською областю. Спільно проживає з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Умови проживання добрі. Інші члени сім`ї, рідні сини надали письмову згоду на призначення опікуном ОСОБА_1 . 
Отже, зі змісту висновку органу опіки та піклування неможливо встановитинаявність умов, передбачених статтями 63-67 ЦК України.
Крім того, у висновку органу опіки не зазначено про дійсні взаємини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тому висновок суду першої інстанції, що подання (висновок) органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном та відсутність заперечень проти цього з боку інших кровних родичів, які надають згоду та не заперечують щодо призначення опікуном ОСОБА_1 , належним чином не вмотивовано, з чим погоджується і колегія суддів.
Крім того, судом першої інстанції також було досліджено можливість здійснювати заявником догляд над недієздатним, враховуючи, що заявник є працездатною особою, місце роботи на значній відстані від фактичного місця його проживання, він є батьком дітей, хоча останні не проживають разом з ним.
Колегія суддів зауважує, що саме лише бажання заявника бути опікуном ОСОБА_4 , не може бути безумовною підставою для призначення його опікуном. Крім того, заявник не позбавлений можливості надавати посильну допомогу та підтримку недієздатному ОСОБА_4 без відповідного судового рішення.
Отже, у даній справі, суд першої інстанції вірно виходив із того, що у висновку органу опіки та піклування не обгрунтовано необхідність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_4 . 
Також судом першої інстанції вірно враховано, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив вищевказані обставини та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 .
Доводи ОСОБА_1 , щовідмова у призначенні його опікуном та тимчасове покладення обов`язків опікуна на орган опіки та піклування не спрямовані на забезпечення реалізації прав та інтересів недієздатного ОСОБА_4 , тягне за собою тривале врегулювання правовідносин і не захищає належним чином прав недієздатної особи, фактично залишаючи її без належної опіки, є безпідставними, оскільки згідно чинного законодавства, на органи опіки і піклування покладено обов`язок щодо належного піклування про недієздатних осіб, і відсутність рішення суду про призначення заявника опікуном, при щирому бажанні (про яке зазначає заявник) піклуватися про ОСОБА_4 , не позбавляє його такого права, він і надалі має можливість допомагати та здійснювати догляд.
Безпідставними є посилання виконавчого комітету Звенигородської міської ради в заяві про приєднання до апеляційної скарги заявника про те, що надаючи висновок щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , орган опіки та піклування дослідив всі обставини, взаємовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , взяв до уваги, що фактично ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_4 , провів обстеження умов проживання, встановив, що саме заявник здійснює догляд та опікується недієздатним, який залишився без піклування у зв`язку з відсутністю інших осіб, які б могли здійснювати таку опіку, рідні сини від опіки над батьком відмовилися, інших бажаючих не встановлено, однак, вказані посилання не відображено належним чином у самому висновку, який по суті є невмотивованим.
Доводи апеляційної скаргиоргану опіки і піклування, що призначення опікуном над ОСОБА_4 саме органу опіки порушує право самого ОСОБА_4 , який потребує постійного догляду 24/7, а робочий день працівника органу опіки та піклування з 08:00 год ранку та до 17:00 год вечора, та у вихідні дні, у зв`язку із чим орган опіки та піклування не може здійснювати якісно та повноцінно обов`язки опікуна, відхиляються колегією суддів, оскільки орган опіки і піклування не здійснює догляд власноруч, а виконує свої обов`язки шляхом влаштування недієздатної особи до спеціалізованого закладу або укладання договору про патронатний/тимчасовий догляд. Орган опіки стає законним представником, який захищає права підопічного та контролює умови його утримання.
Отже, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційних скарг про ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права та із неправильним застосуванням норм матеріального права.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, і підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.
Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4 – адвоката Терещенка Руслана Васильовича – залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недієздатною фізичної особи і призначення опікуна в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча   О.В. Карпенко

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко