ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року	справа № 380/4669/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючого-судді	Мартинюк Віталій Ярославович	
секретар судового засідання	Клочко Наталія Сергіївна	
з участю представників: 
від третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_1 
від відповідача - Гончарова В.В..
від третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні позивача - Вищої ради правосуддя, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спорту на стороні відповідача - Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 02 березня 2026 року про притягнення до дисципланарної відповідальності.

В обгрунтування позовних вимог позивач у заявах по суті справи наводить такі аргументи.
За статтями 30, 31, 34, 37 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» член ВРП у процедурі розгляду рекомендації про призначення судді має право та обов`язок перевіряти матеріали, збирати необхідну інформацію, ставити питання кандидатові, готувати висновок і брати участь у голосуванні. Такі дії здійснюються не як приватна активність адвоката чи іншого фахівця, а як реалізація владних повноважень члена конституційного органу. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» розмежовує статус адвоката і здійснення адвокатської діяльності. Частина перша статті 31 цього Закону передбачає можливість зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, а частина п`ята цієї статті встановлює, що протягом строку зупинення такого права адвокат не має права здійснювати адвокатську діяльність. Стаття 19 цього Закону визначає вичерпні види адвокатської діяльності, до яких діяльність члена Вищої ради правосуддя не належить. Відповідно до статей 33, 34, 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарна відповідальність адвоката можлива лише у встановленому законом порядку за наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку. Відповідно до частини другої статті 34 Закону №5076-VI дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом. Такий проступок повинен бути конкретизований, доведений належними доказами та оцінений з дотриманням права особи на захист. Закон не передбачає жодного механізму, за яким органи адвокатського самоврядування могли б оцінювати зміст дій члена Вищої ради правосуддя під час виконання ним владних повноважень. Навпаки, сама природа діяльності члена ВРП вимагає гарантій від зовнішнього тиску, зокрема шляхом дисциплінарних процедур, ініційованих особами, незадоволеними поставленими запитаннями, підготовленим висновком або результатом голосування. Розгляд кандидатури на посаду судді завжди передбачає аналіз значного масиву відомостей, у тому числі чутливих або потенційно репутаційно значущих. Якщо припустити, що будь-який кандидат-адвокат може паралельно ініціювати дисциплінарну справу щодо члена ВРП через незгоду з такими запитаннями або висновками, це фактично паралізує здатність ВРП здійснювати реальну, а не декларативну перевірку доброчесності кандидатів. Саме тому втручання, констатоване ВРП, має безпосереднє юридичне значення для цього спору. Рішення ВРП фіксує ключову для справи правову обставину: відповідач вторгся у сферу діяльності органу, гарантії незалежності якого визначені Конституцією і законом. Ігнорування цієї обставини означало б легалізацію непрямого дисциплінарного контролю над членами ВРП. Усі без винятку епізоди, покладені КДКА в основу оскаржуваного рішення, стосуються виключно діяльності як члена Вищої ради правосуддя при попередньому розгляді рекомендації ВККСУ та участі в засіданнях ВРП щодо кандидатури ОСОБА_4 . Жоден із цих епізодів не був пов`язаний із наданням правничої допомоги, представництвом, захистом, складенням процесуальних документів чи будь-яким іншим видом адвокатської діяльності у розумінні статті 19 Закону № 5076-VI. На момент спірних подій право на заняття адвокатською діяльністю було зупинене у зв`язку з обранням членом Вищої ради правосуддя. Отже, висновує позивач, він не здійснював і не міг здійснювати адвокатську діяльність, а реалізовував публічно-владні повноваження члена ВРП. Поширення дисциплінарної юрисдикції органів адвокатського самоврядування на таку діяльність означало б можливість зовнішнього впливу на члена ВРП з боку органів, які законом не уповноважені контролювати зміст його дій, мотиви та голосування. Також зазначає, що навіть якби КДКА мала повноваження оцінювати його дії, оскаржуване рішення однаково підлягало б скасуванню через недоведеність дисциплінарного проступку та відсутність належної мотивації. Крім того, звертає увагу на процедурні порушення щодо не забезпечення реального права бути почутим та запитування документів, які мають статус з обмеженим доступом.
Підсумовуючи викладене, позивач уважає, що:
- відповідач оцінила дії позивача, вчинені виключно при реалізації повноважень члена Вищої ради правосуддя;
- дії відповідача є протиправним втручанням у діяльність члена ВРП;
- посилання відповідача на дискрецію не усуває судового захисту від свавільності рішення відповідача;
- відсутність можливості повноцінного оскарження рішення відповідача суперечила б гарантіям незалежності члена ВРП;
- оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам мотивованості.
Додатково висновує, що пояснення НААУ в особі РАУ не спростовують доводів позову та не усувають установлених у ньому порушень. По-перше, РАУ не заперечує, що всі дії, які стали предметом дисциплінарного переслідування, були вчинені позивачем під час здійснення повноважень члена Вищої ради правосуддя у межах визначеної законом процедури розгляду кандидатури на посаду судді. По-друге, РАУ підміняє вирішальне питання спору, ототожнюючи збереження статусу адвоката з автоматичним поширенням дисциплінарної юрисдикції органів адвокатського самоврядування на дії особи у її іншому спеціальному публічноправовому статусі. По-третє, РАУ не дає належної відповіді на доводи про існування спеціального, встановленого Законом України «Про Вищу раду правосуддя», порядку реагування на можливу неналежну поведінку члена ВРП та про недопустимість підміни цього механізму зовнішнім дисциплінарним провадженням. По-четверте, РАУ безпідставно намагається звести значення рішень ВРП до питання про наявність або відсутність «імунітету», хоча ці рішення мають істотне значення як докази характеру дій позивача та офіційної правової оцінки втручання в його діяльність як члена ВРП. По-п`яте, пояснення РАУ не усувають очевидних дефектів оскаржуваного рішення КДКА у частині мотивування, встановлення фактичних обставин, конкретизації епізодів і доказового обґрунтування. По-шосте, посилання РАУ на дискреційні повноваження КДКА, міжнародні стандарти захисту адвокатури та мінімальну суворість стягнення не спростовують вимоги про скасування рішення, оскільки не відповідають на ключове питання про межі компетенції КДКА у цій справі. По-сьоме, судова практика Верховного Суду у справах № 990/574/25 та № 9901/373/20 прямо підтверджує, що дії, вчинені під час здійснення повноважень члена ВРП, не можуть бути предметом загальної дисциплінарної процедури, передбаченої для іншого професійного статусу цієї особи.

Вища рада правосуддя (далі - третя особа на стороні позивача) у своїх поясненнях навеле такі аргументи та міркування на підтримання позову.
Незалежність членів Вищої ради правосуддя, як і суддів, від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання гарантується. Так, частиною четвертою статті 21 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що член Вищої ради правосуддя у своїй діяльності є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Вища рада правосуддя вважає, що дії та рішення КДКА Закарпатської області чинять негативний вплив не лише безпосередньо на члена Ради ОСОБА_3 , а й на авторитет Вищої ради правосуддя загалом як колегіального органу. Рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з підстав, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (стаття 38 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»). Відтак, питання законності діяльності органів суддівського врядування, включно із процедурою добору суддів, може бути об`єктом оцінки виключно в межах конституційно визначеної компетенції судів. Посилається на рішення Вищої ради правосуддя від 29 січня 2026 року №136/0/15-26. Дії РАУ, на переконання третьої особи на стороні позивача, свідчать не про захист порушеного права, а про надання власних оцінних суджень щодо діяльності члена Вищої ради правосуддя, що за своїм змістом є формою тиску та втручання у здійснення ним повноважень. Оцінка дій члена Вищої ради правосуддя під час реалізації ним конституційних повноважень належить виключно до компетенції самої Вищої ради правосуддя як колегіального органу, уповноваженого здійснювати внутрішній контроль за діяльністю своїх членів. Будь-яке поширення дисциплінарної юрисдикції органів адвокатського самоврядування на дії члена Вищої ради правосуддя означало б фактичне встановлення зовнішнього контролю над діяльністю конституційного органу. Такий підхід суперечив би принципу поділу влади, закріпленому статтею 6 Конституції України, а також конституційно визначеному статусу та повноваженням Вищої ради правосуддя, передбаченим статтею 131 Конституції України. Допущення можливості оцінювання дій члена Вищої ради правосуддя іншим органом поза межами конституційно встановленої системи створювало б ризик впливу на незалежність цього органу та його членів. За таких обставин ініціювання РАУ притягнення до дисциплінарної відповідальності члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 як адвоката, який зупинив адвокатську діяльність, порушення КДКА Закарпатської області дисциплінарної справи стосовно нього, спроби вимагати від члена Вищої ради правосуддя пояснень щодо своїх дій і рішень, причин і мотивів голосування за рішення Вищої ради правосуддя мають ознаки впливу на члена Вищої ради правосуддя у спосіб, що не передбачений законом, органами, які не уповноважені оцінювати дії члена Вищої ради правосуддя, а отже, є втручанням у діяльність члена Вищої ради правосуддя. ОСОБА_3 , виконуючи повноваження члена Вищої ради правосуддя, не допустив дій чи поведінки, які б виходили за межі прав і обов`язків члена Вищої ради правосуддя. Процедура розгляду рекомендації щодо ОСОБА_4 характеризувалась наданням кандидату реальної можливості брати участь у засіданнях, подавати пояснення, додаткові документи, заявляти клопотання, а також відкладенням розгляду справи для забезпечення реалізації його процесуальних прав. ВРП неодноразово оголошувала перерви та надавала кандидату додатковий час для подання доказів. Це свідчить не про наперед визначений результат чи упереджене ставлення, а навпаки – про забезпечення справедливості та повноти процедури. Також показовим є те, що рішення щодо ОСОБА_4 не було одноосібним рішенням доповідача. Пропозицію підтримали 11 із 15 членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у засіданні. Така кількість голосів додатково свідчить, що висновки ґрунтувалися не на суб`єктивному сприйнятті однієї особи, а на колегіальній оцінці встановлених обставин та матеріалів справи. Підсумовуючи вищевикладене, вважає, що членом ВРП ОСОБА_3 не було вчинено дисциплінарного проступку адвоката, а саме порушення Правил адвокатської етики по відношенню до кандидата у судді Віхрова О.В. Член ВРП діяв в межах повноважень, наданих йому Конституцією та законами України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наводить такі заперечення.
Вирішення питання про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності належить до виключної компетенції дисциплінарних органів, а саме КДКА та ВКДКА, і суд не вправі зобов`язувати ці органи приймати те чи інше рішення (постанова від 20.06.2019 року у справі №641/463/16-а). Правомочність відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії на власний розсуд за наслідками оцінки обставин та фактів прийняти рішення за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням, під яким розуміється можливість суб`єкта владних повноважень самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох юридично допустимих варіантів управлінського рішення. Правову оцінку рішенню дисциплінарної палати регіональної КДКА суд надає виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності/недостатності (постанови від 14.12.2020 року у справі №821/1030/17, від 10.06.2021 року у справі №826/15590/15, від 30.09.2021 року у справі №440/1376/19). У справах про оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності суд не втручається в дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень таких комісій і має надавати правову оцінку вказаному рішенню виключно в контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката на предмет їх достатності, а визначення «грубості» дисциплінарного проступку і обрання суворості дисциплінарного стягнення також належить до дискреційних повноважень вказаних комісій (пункти 51, 54, 91 постанови Верховного Суду від 26.01.2023 у справі №420/5597/19). Ураховуючи такі правові висновки Верховного Суду щодо дискреційних повноважень дисциплінарних органів адвокатури, доводи позивача щодо належної чи неналежної оцінки відповідачем обставин дисциплінарної справи і наявних доказів, щодо надання переваги одним доказам і відхилення інших, зокрема і відхилення доводів, наведених в рішенні ВРП, та щодо визнання достатності/недостатності доказів для виявлення в діях адвоката дисциплінарного проступку взагалі не можуть бути предметом судового розгляду. Положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики дають підстави констатувати, що адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності і за вчинення дій, не пов`язаних безпосередньо із здійсненням професійної (адвокатської) діяльності. З цього приводу в постановах Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №826/1520/15 та від 14.07.2022 року у справі №420/3082/20 наведено висновки, які зводяться до того, що здобувши право на заняття адвокатською діяльністю і прийнявши присягу адвоката особа взяла на себе зобов`язання неухильно дотримуватися правил адвокатської етики, які регламентують підвищені, порівняно з пересічним громадянином, вимоги до її поведінки, вести високоморальний і правомірний спосіб життя не тільки у професійній сфері, а також підвищувати авторитет адвокатури, а не порочити його. Протягом строку перебування позивача членом ВРП (4 роки) і зупинення у зв`язку з цим його права на заняття адвокатською діяльністю він лише позбавлений протягом цього строку можливості здійснювати таку діяльність у відповідності до приписів ч.5 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», але при цьому не втратив статусу адвоката й надалі перебуває під Присягою адвоката України. Також уважає, що розгляд дисциплінарної справи стосовно позивача відбувся з дотриманням процедури здійснення дисциплінарного провадження відносно адвоката, а тому підстави для визнання оскаржуваного ним рішення відповідача протиправним і його скасування відсутні.

Недержавна некомерційна професійна організація «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України (далі - третя особа на стороні відповідача) у своїх поясненнях наводить наступні міркування та аргументи в заперечення позову.
Третя особа на стороні відповідача уважає, що:
- позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на помилковому ототожненні дисциплінарної відповідальності адвоката із втручанням у діяльність члена Вищої ради правосуддя;
- зупинення права на заняття адвокатською діяльністю не припиняє статусу адвоката, не припиняє дії Присяги адвоката України, не звільняє від обов`язку дотримуватися Правил адвокатської етики і не створює імунітету від дисциплінарної юрисдикції органів адвокатського самоврядування;
- Рада адвокатів України мала законні підстави ініціювати дисциплінарну процедуру, оскільки діяла в межах конституційної та законної функції щодо забезпечення незалежності адвокатури, захисту професійних прав адвокатів і гарантій адвокатської діяльності;
- КДКА Закарпатської області розглядала не законність голосування члена ВРП і не зміст рішення ВРП, а поведінку особи, яка має статус адвоката, в аспекті дотримання адвокатської таємниці, заборони ототожнення адвоката з клієнтом, професійної коректності та поваги до іншого адвоката;
- рішення Вищої ради правосуддя, ухвалені після ініціювання дисциплінарного провадження, не можуть створити для конкретної особи особливий функціональний імунітет, якого не передбачено законом, і не можуть підміняти виключну компетенцію дисциплінарних органів адвокатури;
- оскаржуване рішення КДКА є пропорційним: до адвоката застосовано попередження, тобто найменш суворе дисциплінарне стягнення, спрямоване не на втручання у конституційні повноваження ВРП, а на охорону професійних стандартів адвокатури;
- позов, відзив та відповідь на відзив фактично підтверджують, що ключові факти не є спірними: позивач не заперечує сам факт здійснення запитів, постановки питань та озвучення оцінок під час розгляду кандидатури адвоката ОСОБА_4 . Спір стосується лише правової кваліфікації цих дій.;
- довід про те, що всі дії вчинялися у статусі члена ВРП, не усуває дисциплінарної юрисдикції адвокатури, оскільки Правила адвокатської етики поширюються не лише на класичні види адвокатської діяльності, а й на іншу діяльність адвоката, яка може суперечити професійним обов`язкам або підривати престиж адвокатської професії;
- посилання позивача на рішення ВРП не може мати преюдиційного або обов`язкового характеру для КДКА та адміністративного суду, оскільки такі рішення є актами інституційного реагування ВРП, а не судовими рішеннями та не джерелом імунітету від дії Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Також зазначає, що Закон України «Про Вищу раду правосуддя» регулює порядок здійснення конституційних повноважень ВРП, а Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» регулює статус адвоката, гарантії адвокатської діяльності, професійні обов`язки адвоката та дисциплінарну відповідальність адвокатів. Відтак відповідач правомірно надав правову оцінку поведінці адвоката ОСОБА_3 в аспекті дотримання ним адвокатських професійних стандартів. КДКА Закарпатської області як незалежний дисциплінарний орган здійснила перевірку, надала оцінку матеріалам і ухвалила рішення. Тому доводи про те, що РАУ нібито самостійно притягнула ОСОБА_3 до відповідальності або втрутилася у діяльність ВРП, не відповідають фактичним обставинам. Також, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 , зупинивши право на заняття адвокатською діяльністю у зв`язку з обранням членом ВРП, не втратив статусу адвоката і не був звільнений від дії професійних стандартів адвокатури у тій частині, в якій його поведінка стосується авторитету адвокатської професії, гарантій адвокатської діяльності, адвокатської таємниці та прав інших адвокатів. Уважає, що суд не повинен виходити з презумпції обов`язковості для КДКА або для адміністративного суду тієї позиції ВРП, яка фактично створює не передбачений законом імунітет для конкретної особи. Спроба позивача перевести спір у площину недоторканності діяльності члена ВРП не спростовує того, що дисциплінарна оцінка стосувалася саме професійних обов`язків адвоката. Інакше будь-який адвокат, призначений або обраний на публічну посаду, міг би уникати відповідальності за дії, які порушують адвокатську таємницю або принижують іншого адвоката, лише посилаючись на свою іншу посаду. Крім того, ОСОБА_3 під час письмових запитів та публічних засідань спонукав адвоката Віхрова О.В. надати відомості та матеріали, пов`язані з наданням правничої допомоги клієнту, зокрема відеозаписи, зроблені адвокатом під час здійснення захисту, а також пояснення щодо обставин укладення договору та взаємодії з клієнтом під час адміністративного затримання. За відсутності згоди клієнта на звільнення адвоката від обов`язку зберігати адвокатську таємницю така вимога не може бути виправдана посиланням на співбесіду у ВРП або перевірку кандидата на посаду судді. Повноваження члена ВРП щодо збирання та перевірки інформації не є «надзвичайною підставою», яка скасовує конституційний і законодавчий режим захисту адвокатської таємниці. Будь-яке втручання у сферу адвокатської конфіденційності може бути допустимим лише за наявності чіткої законної підстави, виняткової необхідності, належних процесуальних гарантій і суворої пропорційності. У встановлених обставинах ці умови відсутні. Однією з фундаментальних гарантій незалежності адвокатури є заборона ототожнювати адвоката з клієнтами або зі справами клієнтів. Без цієї гарантії адвокат не може ефективно виконувати функцію захисту, оскільки кожна непопулярна або конфліктна справа перетворювалася б на ризик для самого адвоката. Тому, КДКА мала право кваліфікувати дії позивача як такі, що містять ознаки порушення принципу незалежності адвокатури та професійної коректності, оскільки вони створюють chilling effect для адвокатів: ризик, що участь у захисті клієнта згодом буде використана проти самого адвоката у процедурі оцінювання, конкурсу або публічної репутаційної перевірки. Також, КДКА мала право оцінити висловлювання адвоката саме як його поведінку щодо іншого адвоката, а не як захищене внутрішнє судження члена ВРП. Публічний статус процедури, трансляція засідань і авторитет посади члена ВРП лише посилювали потенційну шкоду для честі, гідності та ділової репутації адвоката ОСОБА_4 . Окремим аспектом справи є те, що під час оцінювання адвоката ОСОБА_4 як кандидата фактично порушувалися питання дотримання ним Правил адвокатської етики та стандартів адвокатської професії. Водночас офіційне тлумачення Правил адвокатської етики і дисциплінарна оцінка поведінки адвоката належать до компетенції органів адвокатського самоврядування, а не до довільного розсуду інших органів. Така позиція не узгоджується із законом. Щодо меж судового контролю за дискрецією КДКА. НААУ в особі РАУ не заперечує, що адміністративний суд має право перевірити рішення КДКА на відповідність критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності. Водночас такий контроль не означає повторного дисциплінарного розгляду справи судом і не дає підстав підміняти професійну оцінку КДКА власною оцінкою суду, якщо дисциплінарний орган діяв у межах компетенції, мав належну фактичну основу та застосував пропорційне стягнення. У цій справі позивач фактично просить суд не стільки перевірити законність рішення КДКА, скільки визнати, що КДКА взагалі не мала права оцінювати його поведінку. Саме ця теза є юридично неспроможною. З наданих матеріалів вбачається, що позивач був повідомлений про дисциплінарне провадження, отримував пропозицію надати пояснення, знав дату, час і місце засідання та міг подати письмові пояснення. Відсутність технічної можливості провести засідання в режимі відеоконференції сама по собі не свідчить про істотне порушення процедури, оскільки закон не встановлює безумовного обов`язку КДКА забезпечувати дистанційну участь у кожній дисциплінарній справі. Неявка належно повідомленого адвоката за відсутності поважних причин відповідно до закону не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи. Уважає, що рішення Ради адвокатів України № 12 від 02 квітня 2026 року додатково підтверджує, що оскаржуване рішення КДКА Закарпатської області не є втручанням у діяльність ВРП, а є реалізацією спеціально визначеної законом компетенції дисциплінарного органу адвокатури щодо особи, яка зберігає статус адвоката. Воно також підтверджує, що доводи позивача фактично спрямовані на створення не передбаченого законом персонального імунітету від професійної етики та дисциплінарної відповідальності.

Представник третьої особи на стороні позивача просить позов задовольнити. 
Представник відповідача проти позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити повністю.
Представник третьої особи на стороні відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.03.2026 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою, зазначеною у протоколі судового засідання від 04.05.2026 року, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні позивача - Вищу раду правосуддя та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спорту на стороні відповідача - Недержавну некомерційну професійну організацію «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України.
Ухвалою, зазначеною у протоколі судового засідання від 18.05.2026 року, продовжено підготовче провадження на 30 днів.
Ухвалою, зазначеною у протоколі судового засідання від 05.06.2026 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено такі обставини.
За наслідками розгляду заяви адвоката Віхрова Олександра Володимировича про порушення його професійних прав та гарантій адвокатської діяльності, зокрема права на збереження адвокатської таємниці, під час співбесіди у Вищій раді правосуддя третьою особою на стороні відповідача прийнято рішення за №82 від 12 серпня 2025 року.
Цим рішенням, серед іншого, вирішено:
- встановити факт, що член Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 втручався в адвокатську діяльність адвоката Віхрова О.В., спонукав його до розголошення адвокатської таємниці, самостійно тлумачив і застосовував Правила адвокатської етики всупереч визначеній законом компетенції, здійснював ревізію остаточного судового рішення та створював штучні сумніви у його законності, ототожнював адвоката з його клієнтами та їх справами, а також використовував некоректні й принизливі висловлювання, що дискредитували адвоката та професію в цілому. Зазначені дії свідчать про неналежне здійснення повноважень ОСОБА_3 , підривають авторитет і суспільну довіру до правосуддя та судової влади, дискредитують професію адвоката і є проявом недотримання етичних стандартів судді та порушення присяги члена Вищої ради правосуддя. (п.1 резолютивної частини згаданого рішення);
- звернутися до Вищої ради правосуддя з ініціативою порушення питання про застосування передбаченого Конституцією України та Законом України «Про Вищу раду правосуддя» механізму дострокового припинення повноважень члена ВРП ОСОБА_3 як особливої форми конституційно-правової відповідальності у зв`язку з недотриманням ним етичних стандартів судді та порушенням присяги. (п.2 цього рішення);
- звернутися до Етичної ради з повідомленням про встановлені факти порушення членом Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 етичних стандартів судді та присяги члена ВРП, які проявилися у втручанні в адвокатську діяльність адвоката Вірова О.В., спонукання його до розголошення адвокатської таємниці, виході за межі визначених законом повноважень, некоректних висловлюваннях та інших діях, що дискредитують професію адвоката і підривають авторитет та суспільну довіру до правосуддя. Просити Етичну раду в межах своєї компетенції надати оцінку зазначеним фактам та вжити передбачених законом заходів реагування. (п.3 рішення);
- ініціювати перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Львівської області питання про дисциплінарну відповідальність адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/763 видане 31 серпня 2012 року Закарпатською обласною КДКА) за виявленими ознаками порушення Правил адвокатської етики та Присяги адвоката України. (п.7 цього ж рішення);
- уповноважити представника адвокатів Рівненської області у складі Ради адвокатів України адвоката Лазарчук Ганну Валеріївну (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4385 від 04 липня 2012 року видане Донецькою обласною КДКА) з урахуванням прийнятого рішення оформити, підписати та скерувати від імені Ради адвокатів України відповідну заяву (скаргу) щодо поведінки адвоката ОСОБА_3 , яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, із наданням всіх процесуальних прав та покладанням обов`язків, як представника скаржника. (п.8 рішення).
На виконання цього рішення ОСОБА_5 звернулася до відповідача зі скаргою від 17 жовтня 2025 року із ініціюванням питання про дисциплінарну відповідальность як адвоката Маселка Романа Анантолійовича.
Повідомленням відповідача за №314 від 26.11.2025 року позивачу у строк до 22 грудня 2025 року запропоновано надати письмові пояснення по суті питань, порушених у згаданій скарзі. 
За наслідками розгляду такої скарги заступником голови Дисциплінарної Палати відповідача складено довідку від 15 грудня 2025 року, згідно якої запропоновано порушити дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_3 
12 січня 2026 року рішенням відповідача порушено дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_3 , а розгляд такої справи призначено на 15 год. 30 хв. 03 лютого 2026 року.
Листом відповідача за №25 від 13.02.2026 року позивача та третю особу на стороні відповідача повідомлено про зупинення розгляду дисциплінарної справи та про наступну дату та час розгляду такої.
Рішенням відповідача від 02. березня 2026 року адвоката ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.
Мотивами прийняття такого рішення є те, що поведінка адвоката ОСОБА_3 , яка проявилася у порушенні ним гарантій адвокатської діяльності у вигляді втручання в адвокатську діяльність адвоката Віхрова О.В. шляхом спонукання останнього до розголошення адвокатської таємниці і ототожнення його з клієнтами, а також у використанні некоректних і принизливих висловлювань на адресу адвоката ОСОБА_4 , які дискредитували останнього та професію адвоката в цілому, суперечить вимогам ст.12, ст.12-1, ч.1 ст.50, ст.51 Правил адвокатської етики, а тому є дисциплінарним проступком, що зумовлює наявність підстав для притягнення адвоката ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Змістом спірних правовідносин є відповідність рішення відповідача від 02. березня 2026 року критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
При цьому, ключивим у даному спорі є правомірність притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката за діяння під час виконання ним повноважень члена Вищої ради правосуддя дисциплінарним органом адвокатури.

Вирішучи спір по суті, суд застосував наступні норми права та виходив з таких мотивів.
Фундаментальні основи відносин у публічних правовідносинах закладено у статті 19 Основного Закону України.
Так, у відповідності до частини першої цієї статті, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
У частині другій продовжується, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України № 5076-VI).
Як передбачено ч.1 ст.6 Законом України № 5076-VI, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Частино першою статті 11 Закону України № 5076-VI передбачено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України такого змісту:
"Я, (ім`я та прізвище), урочисто присягаю у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правничу допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на мене обов`язки, бути вірним присязі".
Статтею 32 Закону України № 5076-VI визначено умови припинення права на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно із ч.1 ст.33 Закону України № 5076-VI адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.
У відповідності до положень абзацу першого частини першої статті 41 Закону України № 5076-VI за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати, продовжується у цьому адзаці, приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.
Наведними нормами надано повноваження відповідачу приймати рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Конституційним органом у Розділі VIII Конституції України визначено Вищу раду правосуддя.
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначає Закон України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України № 1798-VIII).
Частиною першою статті 1 Закону України № 1798-VIII, передбачено. що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
У відповідності до положень ч.1 ст.19 Закону України № 1798-VIII, особа, обрана (призначена) членом Вищої ради правосуддя, складає присягу такого змісту:
"Присягаю сумлінно, чесно і неупереджено здійснювати повноваження члена Вищої ради правосуддя для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції України і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів".
Як передбачено частиною четвертою статті 21 Закону України № 1798-VIII, член Вищої ради правосуддя у своїй діяльності є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Вимогами ч.7 ст.20 Закону України № 1798-VIII визначено, що члени Вищої ради правосуддя у своїй діяльності та поза її межами повинні дотримуватися встановлених для судді етичних стандартів як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя.
Згідно із п.3 ч.1 ст.24 Закону України № 1798-VIII, однією з підстав для звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади є: грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом члена Вищої ради правосуддя або виявило його невідповідність займаній посаді, допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя та судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя.
Як передбачено абзацом другим частини другої статті 24 Закону України № 1798-VIII, рішення про звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади з підстав, визначених пунктами 3-6 частини першої цієї статті, приймається органом, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, за поданням Вищої ради правосуддя. Рішення про внесення подання про звільнення члена Вищої ради правосуддя, продовжується у згаданому абзаці, ухвалюється більшістю від складу Вищої ради правосуддя. З дня внесення зазначеного подання, завершується наведений абзац, такий член Вищої ради правосуддя відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена Вищої ради правосуддя.
Наведені норми визначають спеціальні процедури та органи, які наділені повноваженнями кваліфікувати дії члена Вищої ради правосуддя як порушення, та врегульовують спеціальну процедуру застосовування наслідків таких порушень.
Позивач склав присягу адвоката 31.08.2021 року та отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 31.08.2012 року.
Також, 15.08.2022 року позивач склав присягу члена Вищої ради правосуддя, а право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України № 5076-VI з 18.08.2022 року на підставі його заяви.
Дії позивача, які кваліфіковані відповідачем як дисциплінарний проступок, вчинені ним як членом Вищої ради правосуддя під час співбесіди у Вищій раді правосуддя, що підтверджується змістом рішення третьої особи на стороні відповідача за №82 від 12 серпня 2025 року, скарги від 17 жовтня 2025 року представника згаданої третьої особи, довідки заступника голови Дисциплінарної Палати відповідача від 15 грудня 2025 року, рішень відповідача від 12 січня 2026 року та від 02 березня 2026 року (спірне).
Відтак, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності як адвоката за діяння вчинені ним як членом Вищої ради правосуддя.
При цьому, положеннями пункту третього частини першої та абзацом другим частини другої ст.24 Закону України № 1798-VIII визначено діяння члена Вищої ради правосуддя, які уважуються порушеннями, та компетентні органи, до повноважень яких належить здійснювати кваліфікацію таких діянь як порушення та застосовувати наслідки.
Серед переліку компетентних органів, у наведеній нормі, відсутні кваліфікаційно-дисциплінарні комісій адвокатури.
Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" також не надано повноважень кваліфікаційно-дисциплінарним комісіям адвокатури здійснювати кваліфікацію дій члена Вищої ради правосуддя, як дисциплінарного проступку адвоката, та, як наслідок, притягувати до відповідальності. 
Враховуючи у сукупності те, що серед переліку компетентних органів, у абзаці другому частини другої ст.24 Закону України № 1798-VIII, відсутні кваліфікаційно-дисциплінарні комісій адвокатури, та те, що Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не надано повноважень кваліфікаційно-дисциплінарним комісіям адвокатури здійснювати кваліфікацію дій члена Вищої ради правосуддя, як дисциплінарного проступку адвоката, суд уважає, що відповідач неуповноважений законодавством кваліфікувати діяння позивача як члена Вищої ради правосуддя, у тому числі під час засідань Вищої ради правосуддя, як проступку адвоката, та притягувати його до дисциплінарної відповідальності за такі діяння.
Відтак, відповідач, приймаючи спірне рішення, діяв поза межами повноважень наданих чинним законодавством.
Застосування наведених норм у інший спосіб порушуватиме гарантії члена Вищої ради правосуддя, передбачені частиною четвертою статті 21 Закону України № 1798-VIII.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
Цей критерій є першим у переліку, оскільки питання компетенції є передумовою правомірності будь-якого владного акта. 
Якщо суб`єкт владних повноважень діяв поза межами наданих йому повноважень або взагалі не був наділений компетенцією на прийняття відповідного рішення, таке рішення є протиправним за самим фактом виходу за межі компетенції. 
Це означає, що встановивши відсутність повноважень, суд не зобов`язаний переходити до перевірки рішення за іншими критеріями ч.2 ст.2 КАС України (обґрунтованість, пропорційність, добросовісність тощо).
З урахуванням того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв поза межами наданих повноважень, судом не надається правова оцінка іншим аргументам, запереченням та міркуванням учасників справи.
В іншому випадку - надання правової оцінки судом таким аргументам, запереченням та міркуванням - сприятиме узаконенню, легітимізації та наданню юридичного значення обставинам, які визначені, встановлені некомпетентним органом.
Суд також не наділений повновеженнями надавати оцінку Рішенню Вищої ради правосуддя від 26 березня 2026 року за №531/0/15-26, прохання про що висловлено у відповіді на відзив від 05.04.2026 року, оскільки таке рішення знаходиться поза межами предмету доказування у цій справі та стосується інших процедур, визначених чинним законодавством.

Отже, спірне рішення прийняте відповідачем поза межами його повноважень, а тому не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, та як наслідок є протиправним і підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, вимоги позивача є обгрунтованими, а тому позов належить задовольнити повністю. 

В силу положень ст.139 КАС України, судовий збір слід присудити на користь позивача, оскільки позов задоволено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 02 березня 2026 року про притягнення до дисципланарної відповідальності ОСОБА_3 .
Стягнути з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області (адреса: м.Ухгород, вул. Петра Лінтура, 10-Б/2, код ЄДРПОУ 37784267) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1331 (одна тисяча триста тридцять один) грн. 20 коп. сплаченого судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне рішення складено 09 липня 2026 року.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович