РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1404/26	

Господарський суд Харківської області у складі судді Ольшанченка В.І. 
за участю секретаря судового засідання Красовського В.С.
та представників:
позивача - не з`явився;
відповідача - не з`явився;
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (53201, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, пр.  Трубників, 56) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКТБ" (61010, м. Харків, вул. Катерининська, 40/42) 	
про	стягнення 106994,00 грн,	

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (позивач) надало Господарському суду Харківської області через підсистему "Електронний суд" позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКТБ" (відповідач), в якій просить суд стягнути з ТОВ "ОКТБ" (код ЄДРПОУ 31339824) на користь ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" (код ЄДРПОУ 35537363) відповідно до специфікації №СП/163Н від 11 лютого 2025 року до договору №20180688 пеню за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі: 54188,00 грн, штраф у розмірі: 42120,00 грн, відсотки за користування чужими коштами: 10686,00 грн, всього до стягнення: 106994,00 грн, судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару за договором №20180688 від 08.11.2018.
Ухвалою від 28.04.2026 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу 5-ти денний строк з дня вручення йому ухвали на усунення недоліків позовної заяви.
29.04.2026 позивач надав через підсистему "Електронний суд" заяву про усунення недоліків.
Ухвалою від 04.05.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначив у судовому засіданні на 25.05.2026 о 14:00 год, в яке викликав представників учасників справи, та визнав явку уповноважених представників сторін обов`язковою.
20.05.2026 відповідач надав через підсистему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю у позові, а якщо суд дійде висновку про наявність формальних підстав для стягнення штрафних санкцій – на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), що підлягає стягненню, не менше ніж на 80 відсотків від заявленої суми. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач припустився правової помилки, включивши суму ПДВ до бази нарахування санкцій за специфікацією №СП/163Н від 11.02.2025 до договору поставки №20180688 від 08.11.2018, посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №910/14481/23, від 14.12.2023 у справі №910/11832/22, від 14.11.2023 у справі №910/2416/23, від 23.05.2024 у справі №911/1870/23, від 28.05.2024 у справі №910/12151/23, від 13.11.2024 у справі №911/23/24. Також відповідач вказує, що позивач першим допустив 7-денне прострочення зустрічного зобов`язання, перерахувавши передплату за рахунками №12, №13, №14 від 03.03.2025 лише 17.03.2025, що підтверджується платіжними інструкціями №4042, №4043, №4044, а також з липня по кінець серпня 2025 року надавав дефектну конструкторську документацію на обладнання, яку відповідач доопрацьовував самостійно, що виключає вину останнього у затримці поставки. Окрім цього, відповідач вказав на систематичне порушення позивачем 10-денного строку остаточних розрахунків за видатковими накладними №159 від 29.08.2025, №164 від 02.09.2025 та №179, №180, №181 від 19.09.2025. Як на підставу для зменшення неустойки, ТОВ "ОКТБ" посилається на повну відсутність збитків у позивача, а також на виняткові умови власної діяльності в м. Харкові під обстрілами, де повітряні тривоги у 2025 році займали понад 21% робочого часу, та на факт поранення керівника Стрільця С.В.
До того ж, відповідач у відзиві на позов навів попередній розрахунок судових витрат, в якому вказує, що орієнтовний розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката становить 22000,00 грн, а докази фактичного понесення та актування часу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.
До відзиву відповідач додав контррозрахунок зменшення бази позову на суму 89221,89 грн без ПДВ та листування з позивачем по електронній пошті.
22.05.2026 позивач надав через підсистему "Електронний суд" відповідь на відзив, в якому заперечує проти доводів відповідача, обґрунтовуючи свою позицію тим, що нарахування санкцій на вартість товару з ПДВ є правомірним, оскільки сторони відповідно до принципу свободи договору добровільно погодили таку базу нарахування у п. 7.3 договору поставки №20180688 від 08.11.2018 та специфікації №СП/163Н від 11.02.2025. Позивач заперечує проти твердження відповідача про "прострочення кредитора", вказує, що відповідач вперше заявив про недоліки конструкторської документації лише 22.07.2025 - тобто вже після спливу 120-денного строку поставки (15.07.2025), відрахованого від дати внесення авансу 17.03.2025, що свідчить про первісну недбалість самого боржника, який не скористався правом зупинити роботи навесні 2025 року. Окрім цього, позивач вважає 7-денну затримку сплати авансу неспівмірною із простроченням відповідача (від 48 до 69 днів) та заперечує проти зменшення неустойки на 80%, посилаючись на відсутність сертифіката ТПП про форс-мажор, а також на те, що сам позивач провадить господарську діяльність у м. Нікополь Дніпропетровської області, яке перебуває під постійними обстрілами та офіційно включене до переліку територій, на яких ведуться бойові дії.
25.05.2026 відповідач надав через підсистему "Електронний суд" заперечення (на відповідь на відзив), в яких просить врахувати їх при постановленні судового рішення. На обґрунтування своєї позиції відповідач повторно зазначив про неправомірність нарахування штрафних санкцій на суму ПДВ, посилаючись на приписи Податкового кодексу України та правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зафіксовану у постанові від 20.11.2020 у справі №916/1319/19. Стверджує, що затримка виконання зобов`язань була зумовлена недоліками конструкторської документації, наданої позивачем, що свідчить про прострочення кредитора. Вказує на систематичне порушення позивачем строків оплати товару, підтверджене довідками про аналіз оплат та дебіторську заборгованість, а також на наявність у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області справи №904/812/26 про стягнення з позивача неустойки за несвоєчасну оплату поставленої продукції. Крім того, відповідач посилається на здійснення господарської діяльності в умовах бойових дій у місті Харкові та відсутність збитків у позивача.
Протокольною ухвалою від 25.05.2026 суд прийняв до розгляду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення (на відповідь на відзив) та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.06.2026 о 14:00 год.
У судове засідання 25.05.2026 представник позивача не з`явився.
28.05.2026 позивач через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надав заяву про проведення засідання за відсутності учасника справи.
Протокольною ухвалою від 08.06.2026 суд відхилив заяву позивача про проведення засідання за відсутності учасника справи та оголосив перерву в судовому засіданні до 29.06.2026 о 16:00 год, у яке учасники справи були викликані ухвалою суду.
17.06.2026 позивач через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надав клопотання про долучення доказів.
25.06.2026 позивач через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надав заяву про проведення засідання за відсутності учасника справи. 
У судове засідання 29.06.2026 представник позивача заявив усне клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів. 
Протокольною ухвалою від 29.06.2026 суд задовольнив усне клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів та приєднав їх до матеріалів справи, залишив без розгляду заяву про проведення засідання за відсутності учасника справи.
Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив у позові відмовити.
У судовому засіданні 29.06.2026 оголошувалася перерва до 06.07.2026 о 12:30 год, у яке учасники справи були викликані ухвалою суду.
30.06.2026 позивач через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надав клопотання про долучення доказів.
У судове засідання 06.07.2026 представник позивача заявив усне клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів. 
Протокольною ухвалою від 06.07.2026 суд задовольнив усне клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів та приєднав їх до матеріалів справи.
У судовому засіданні 06.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08.07.2026 о 12:30 год.
У судове засідання 08.07.2026 представники сторін не з`явилися, хоча сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
08.11.2018 між ТОВ "ОКТБ" (постачальник) та ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" (покупець) уклали договір №20180688 (далі – договір), за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення (надалі – товар). Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків і складають невід`ємну частину цього договору.
Відповідно до п. 2.1 договору ціна за одиницю виміру товару, що поставляється за цим договором визначається у гривнях, не враховує податок на додану вартість, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України, та зазначається у специфікаціях.
Пунктами 3.1 – 3.3 договору визначено, що товар поставляється на умовах, викладених у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, та зазначених у специфікаціях.
Товар поставляється узгодженими партіями протягом терміну дії цього договору. Строк поставки товару зазначається у специфікаціях.
Постачальник повідомляє покупця про готовність товару до відвантаження по телефону, факсу або електронній пошті
Згідно з п. 5.1 договору якість товару, що поставляється за цим договором повинна відповідати вимогам ГОСТів, технічних та інших умов, передбачених специфікаціями, строк виготовлення/ випуску товару має бути зазначений у специфікаціях. Товар повинен поставлятися комплектно, відповідно до вимог стандартів та технічних умов.
Пунктами 7.3, 7.4 договору сторони встановили, що у випадку порушення строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення. При порушенні строків постачання понад 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості непоставленого в строк товару.
У випадку отримання постачальником суми оплати за товар і не передання товару або не здійснення заміни товару у встановлений строк, постачальник сплачує покупцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5% від суми сплачених грошових коштів, які нараховуються з дня одержання коштів від покупця до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому коштів.
Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до 31.12.2019, а в частині не виконаних зобов`язань – до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
15.10.2019 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, в якій внесли зміни до п. 11.1 договору, продовжили строк дії договору до 31.12.2022 та внесли зміни у реквізити сторін.
24.02.202 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою змінили зміст п. 3.9 та 4.1 договору, виклавши їх наступній редакції:
«3.9 датою постачання товару і датою переходу права власності є дата підписання сторонами товаросупроводжувального документа товару за допомогою кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи або дата, зазначена покупцем на товаро-транспортній накладній при приймання товару.
4.1 Розрахунки за цим договором проводяться покупцем на підставі виставлених постачальником в електронній формі рахунків, які мають бути підписані кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи, за допомогою сервісу, згідно з ціною, вказаною в специфікаціях до цього договору. При отриманні рахунку уповноважена особа покупця зобов`язана надіслати в електронному вигляді постачальнику відповідне підтвердження. Розрахунки проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника в порядку і терміни, вказані в специфікаціях до договору.
А також доповнили договір розділом 13 «Використання електронної цифрової підписи».
02.12.2022 сторони підписали електронними підписами додаткову угоду №2 до договору, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2025.
11.02.2025 сторони підписали електронними підписами специфікацію №СП/163Н на поставку товару на суму 702000,00 грн без урахування ПДВ, ПДВ 140400,00 грн, в якій визначили умови поставки відповідно до правил Інкотермс у редакції 2010 року – «СРТ, Нікополь». Строк поставки – протягом 120 календарних днів від дати здійснення передплати. Розрахунок за товар в порядку: передплата 50% постачання протягом 5 календарних днів. Дата рахунку не передплату, оплата 50% протягом 10 календарних днів Факт постачання.
17.03.2025 на виконання своїх зобов`язань за договором позивач перерахував відповідачу передплату у розмірі 50% у сумі 421200,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №4042 на суму 115200,00 грн, №4043 на суму 153000,00 грн, №4044 на суму 153000,00 грн.
Таким чином відповідач мав поставити позивачу товар на суму 842400,00 грн з ПДВ у строк до 15.07.2025 (включно).
Натомість товар по специфікації №СП/163Н від 11.02.2025 на суму 842400,00 грн з ПДВ було поставлено з простроченням строків поставки за наступними видатковими накладними:
- №159 від 29.08.2025 на суму 75600,00 грн з ПДВ. Дата поставки 01.09.2025. Прострочка поставки склала 48 днів;
- №164 від 02.09.2025 на суму 75600,00 грн з ПДВ. Дата поставки 03.09.2025. Прострочка поставки склала 50 днів;
- №179 від 19.09.2025 на суму 230400,00 грн з ПДВ. Дата поставки 22.09.2025. Прострочка поставки склала 69 днів;
- №180 від 19.09.2025 на суму 230400,00 грн з ПДВ. Дата поставки 22.09.2025. Прострочка поставки склала 69 днів;
- №181 від 19.09.2025 на суму 230400,00 грн з ПДВ. Дата поставки 22.09.2025. Прострочка поставки склала 69 днів.
03.03.2026 позивач надіслав відповідачу претензію №260 на суму 3673641,60 грн.
У відповіді №16-03/26 від 16.03.2026 відповідач повідомив, що затримка у виконанні замовлення обумовлена постійними повітряними тривогами, під час яких заборонено працювати та уходом до лав ЗСУ відповідального за роботою слюсаря та зварювальника Полякова А.В.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
На підставі вказаних норм та п. 7.3 договору позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасну поставку товару за період 16.07.2025 по 21.09.2025 у сумі 54188,00 грн, штраф у розмірі 5% у сумі 42120,00 грн, яка з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, становить 1593767,32 грн.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
На підставі ст. 536 ЦК України та п. 7.4 договору позивач нарахував відповідачу відсотки, у розмірі 5% в день від суми сплачених коштів, за період з 18.03.2025 по 22.09.2025 у сумі 10686,00 грн.
Відповідач проти наведеного позивачем розрахунку заперечує, посилаючись на допущену позивачем помилку у розрахунку неустойки та відсотків, і зазначає, що позивач використав як базу нарахування неустойки та відсотків за користування чужими грошовими коштами загальну вартість товарів та суму отриманої передоплати з урахуванням податку на додану вартість - 842400,00 грн, в тому числі ПДВ 140400,00 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми позову, суд погоджується із запереченнями відповідача частково - щодо допущеної позивачем помилки у нарахуванні неустойки на вартість товару з ПДВ, виходячи з наступного.
Справляння податку на додану вартість регулюється розділом V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України.
Статтею 185 Податкового кодексу України, яка входить до цього розділу, об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі - ПДВ) визначено: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Отже, Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України.
Виходячи з системного аналізу пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, статті 188 ПК України, податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).
Основою для розрахунку ПДВ виступає додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо).
Додана вартість (Value Added) це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.
Виходячи з аналізу ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, п. 7.3 договору неустойка - пеня у розмірі 0,1% від вартості не поставленого в строк товару за кожний день прострочення та штраф у розмірі 5% від вартості непоставленого в строк товару, враховуючи природу виникнення неустойки, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.
Неустойка, нарахована на підставі статті 549 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення зобов`язань за договором, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.
Верховний Суд у постановах по справах: №910/14481/23 від 11.02.2025, №910/11832/22 від 14.12.2023, №910/2416/23 від 14.11.2023, №911/1870/23 від 23.05.2024, №910/12151/23 від 28.05.2024, №911/23/24 від 13.11.2024 дійшов висновку, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.
Таким чином законодавець виключає з договірної вартості та, відповідно, з бази оподаткування ПДВ суму податку на додану вартість виключно з метою визначення розміру податкового зобов`язання з ПДВ. Іншими словами, в такий спосіб закон виключає можливість повторного нарахування податку на додану вартість на вже нарахований такий же вид податку, і ці спеціальні норми не мають відношення до правовідносин, які виникли між сторонами у справі.
Сторони у пункті 2.1 договору встановили, що ціна за одиницю виміру товару, що поставляється, визначається у гривнях, НЕ ВРАХОВУЄ ПОДАТОК НА ДОДАНУ ВАРТІСТЬ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України та зазначається у специфікаціях.
Відтак, ані нормами чинного законодавства, ані умовами спірного договору не передбачено, що нарахування неустойки здійснюється на вартість неоплачених товарів без урахування ПДВ, який входить в їх ціну.
Суд також зазначає, що в силу положень чинного податкового законодавства, а також статті 536 ЦК України, нарахування 5% здійснюється на загальну суму передплати за договором, навіть за умови, що така включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ 5% не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора за користування утримуваними ним грошовими коштами. 
Посилання відповідача на те, що 5% за користування чужими грошовими коштами не мають нараховуватися на суму передплати з урахуванням ПДВ, суд вважає є безпідставними, оскільки ст. 536 ЦК України та п. 7.3 договору передбачає стягнення відсотків від суми сплачених коштів.
Посилання відповідача на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/19 є безпідставними, оскільки обставини у цій справі є відмінними від обставин у зазначеній справі (№916/1319/19), яка стосується нарахуванню неустойки за договорами оренди та передбачена частиною другою статті 785 ЦК України, є спеціальною неустойкою, яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, що застосовується до порушника господарського зобов`язання з врахуванням особливостей такого застосування, які передбачені приписами частини 2 статті 785 ЦК України.
Враховуючи, що згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а правова позиція, викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 по справі №916/1319/19, не є подібною до правовідносин, які виникли в межах справи, що розглядається, суд не вбачає підстав для її застосування.
Перерахувавши пеню та штраф на суму вартості товару без ПДВ, суд встановив, що пеня за період з 16.07.2025 по 21.09.2025 має становити 45216,00 грн, а штраф 35100,00 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься перелік виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
В обґрунтування заяви щодо зменшення заявлених до стягнення сум відповідач зазначає, що своїми діями не заподіяв позивачеві жодних збитків, підприємство відповідача знаходиться у місті Харкові під постійним обстрілами, повітряні тривоги у 2025 році займали понад 21 відсоток робочого часу, тяжкого поранення керівника внаслідок обстрілу. Несвоєчасна оплата за поставлений товар була зумовлена причинами, які не залежали від волі відповідача. Також, відповідач посилається на систематичні порушення договору самим позивачем щодо строку виплати авансу та оплати вартості товару.
Відповідно до правової позиції, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.
Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 у справі №923/142/19, від 09.10.2019 у справі №904/4083/18).
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тож суд враховує висновки Великої Палати викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно із яким Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір пені, штрафу та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на господарську діяльність відповідача, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару і його ступінь вини, відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін суд вважає, що стягнення з боржника штрафних санкцій, 5% річних не може бути джерелом збагачення кредитора.
Також суд відзначає, що позивач допускав порушення своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної сплати авансу та прострочення оплати поставленого товару.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе частково його задовольнити, зменшити розмір нарахованої пені, штрафу без ПДВ до 50% і стягнути з відповідача пеню за період з 16.07.2025 по 21.09.2025 у сумі 22608,00 грн, штраф у сумі 17550,00 грн.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивач обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з обов`язку відповідача сплатити неустойку та відсотки за користування чужими грошовими коштами за порушення зобов`язання за договором щодо своєчасної поставки товару.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів належного виконання зобов`язань за договором щодо своєчасної поставки товару, сплати неустойки та відсотків за користування чужими грошима.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково - пеню за період з 16.07.2025 по 21.09.2025 у сумі 22608,00 грн, штраф у сумі 17550,00 грн, відсотки за користування чужими коштами за період з 18.03.2025 по 22.09.2025 у сумі 10686,00 грн.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 1265,18 грн.
Позивач не заявляв у позові витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення позивачем судових витрат на правову допомогу у сумі 22000,00 грн.
За таких обставин, станом на час прийняття рішення у цій справі, суд не вбачає підстав для розподілу між сторонами справи витрат на правову допомогу за результатами розгляду спору.
Керуючись ст. 193, 233 ГК України, ст. 525, 526, 530, 536, 551, 610, 611, 629, 712 ЦК України, ст. 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 129, 202, 233, 237, 238, 247, 248 ГПК України,  

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОКТБ" (61010 м. Харків, вул. Катерининська, 40/42. Код ЄДРПОУ 35537363) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (53201, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, пр. Трубників, 56. Код ЄДРПОУ 31339824) за порушення строків виконання зобов`язань щодо поставки товару за договором №20180688 від 08.11.2018 пеню за період з 16.07.2025 по 21.09.2025 у сумі 22608,00 грн, штраф у сумі 17550,00 грн, відсотки за користування чужими коштами за період з 18.03.2025 по 22.09.2025 у сумі 10686,00 грн та судовий збір у сумі 1265,18 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 254 – 257 ГПК України. 
Повне рішення складено "20" липня 2026 р. 

Суддя		В.І. Ольшанченко