Справа № 191/2698/26 
Провадження № 1-кп/206/508/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2026 р. м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді
ОСОБА_1 
секретаря судового засідання
ОСОБА_2 

за участю:
прокурора
ОСОБА_3 
обвинуваченого
ОСОБА_4 
захисника
ОСОБА_5 
потерпілої
ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке 04 березня 2026 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026040000000460, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердичева Житомирської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, який обіймає посаду старшого майстра 1 рухомої майстерні безпілотних авіаційних комплексів взводу обслуговування та ремонту безпілотних систем ремонтно-відновлювального батальйону,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
04 березня 2026 року приблизно о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «JEEP CHEROKEE LIMITED CRD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є гуманітарною допомогою, отримувачем якої за відповідною декларацією є громадська організація «СПІЛЬНОТА НЕБАЙДУЖИХ «ДІЯ»», рухався у світлий час доби сухим асфальтобетонним покриттям автомобільної дороги Р-85 «Дніпро–Васильківка–Покровське–Гуляйполе–Пологи–Мелітополь» з боку села Роздори в напрямку міста Синельникового. На передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а на задньому пасажирському сидінні ліворуч — ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рухаючись на ділянці дороги приблизно за 1 км 600 м після повороту до села Водяне у напрямку міста Синельникового, ОСОБА_4 , усупереч вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав такої безпечної швидкості, яка давала б йому змогу постійно контролювати рух автомобіля і безпечно керувати ним, унаслідок чого втратив контроль над керуванням. Автомобіль у стані бокового занесення виїхав на смугу зустрічного руху, де його передня права бокова частина зіткнулася з лівою передньою частиною автомобіля «КАМАЗ 53504», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Північному оперативно-територіальному об`єднанню Національної гвардії України, військовій частині НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_10 .
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав відкриту черепно-мозкову травму з переломом скроневої кістки, забоями тканини головного мозку та крововиливами під оболонки й у шлуночки головного мозку, від якої помер на місці події. ОСОБА_9 заподіяно сумісну травму тіла, зокрема відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку другого ступеня, гостру субдуральну гематому, переломи кісток черепа та лицевого скелета, що за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями як небезпечними для життя в момент заподіяння.
ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти пригоді за умови дотримання вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху. Порушення цієї вимоги з технічного погляду перебуває у прямому причинному зв`язку з виїздом автомобіля на зустрічну смугу, зіткненням, смертю ОСОБА_8 та заподіянням ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
1.2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною другою статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло іншому потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
2.1. Показання учасників та позиції сторін
У судовому засіданні ОСОБА_4 винуватість визнав повністю. Пояснив, що виконував завдання з перевезення військовослужбовців, рухався зі швидкістю близько 70 км/год, а після потрапляння колеса у вибоїну автомобіль занесло на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення. Не заперечував, що не впорався з керуванням, висловив щире каяття, просив вибачення та просив не призначати реального позбавлення волі. Також повідомив, що добровільно передав ОСОБА_9 120 000 грн; ОСОБА_6 від запропонованої допомоги відмовилася.
Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що під час поїздки спав на задньому сидінні, прокинувся від удару головою об скло та побачив великий транспортний засіб безпосередньо перед зіткненням. Підтвердив отримання від обвинуваченого 120 000 грн, які використав на лікування та стоматологічне протезування, заявив, що пробачив обвинуваченого, претензій до нього не має і просить призначити мінімальне покарання.
Потерпіла ОСОБА_6 показала, що в день події чоловік повідомив про очікування автомобіля, який мав забрати його до військової частини, а близько 15 години 30 хвилин востаннє телефонував доньці. Після зникнення зв`язку сім`я його розшукувала, а про смерть повідомила поліція. Потерпіла підтвердила, що обвинувачений пропонував допомогу, однак вона відмовилася. Щодо покарання зазначила, що спочатку бажала максимального покарання, але згодом вирішила не руйнувати життя обвинуваченого та вважає можливим мінімальне або умовне покарання. 
2.2. Обсяг дослідження доказів
Обвинувачений повністю визнав вину, підтвердив фактичні обставини обвинувачення та не оспорював правову кваліфікацію своїх дій. Інші учасники судового провадження цих обставин також не оспорювали. Суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст зазначених обставин, не має сумнівів у добровільності їхньої позиції та роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Тому відповідно до частини третьої статті 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого і потерпілих та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого, призначення покарання, процесуальних витрат і долі речових доказів.
2.3. Оцінка доказів судом
Показання ОСОБА_4 та потерпілих узгоджуються між собою в істотній частині: обвинувачений керував автомобілем, після втрати контролю виїхав на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення; унаслідок пригоди ОСОБА_8 загинув, а ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Визнання вини є послідовним і не суперечить викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам, які учасниками не оспорювалися.
Показання ОСОБА_4 про потрапляння колеса у вибоїну не спростовують висновку про його винуватість. Саме наявність нерівностей та загалом незадовільний стан дороги, про який обвинувачений знав і через який, за його словами, рухався зі швидкістю близько 70 км/год, вимагали вибору такої швидкості, за якої водій зберігав би постійний контроль над автомобілем. Пункт 12.1 Правил дорожнього руху покладає цей обов`язок на водія, а тому наведена обставина не є непереборною зовнішньою причиною та не перериває причинного зв`язку між порушенням і наслідками.
З огляду на повне визнання вини, послідовні показання обвинуваченого, показання потерпілих та неоспорювання учасниками фактичних обставин суд визнає встановленим, що ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть одного потерпілого та заподіяння іншому потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Його дії правильно кваліфіковані за частиною другою статті 286 КК України.
3. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_9 . Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.
4. Мотиви призначення покарання
Відповідно до статей 50, 65 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини події, характер і ступінь порушення правил дорожнього руху, незворотні наслідки у виді смерті однієї людини та тяжких тілесних ушкоджень іншої, необережну форму вини, а також дані про особу обвинуваченого.
Суд також бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання та сім`ю, утримує малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання і військової служби, брав участь у бойових діях, має відзнаки, продовжує проходити військову службу, а командування вважає можливим його подальше виправлення без ізоляції від суспільства. Враховується і стан здоров`я обвинуваченого: унаслідок цієї ж пригоди він отримав перелом правої плечової кістки, переніс оперативне лікування та проходив тривалу реабілітацію з порушенням функції правої верхньої кінцівки.
Суттєве значення має позиція обох потерпілих. ОСОБА_9 повідомив про добровільну виплату, відсутність претензій і просив мінімального покарання; ОСОБА_6 , попри непоправну втрату чоловіка, вважала можливим мінімальне або умовне покарання. Разом з тим думка потерпілих оцінюється у сукупності з публічним інтересом у забезпеченні безпеки дорожнього руху та тяжкістю фактичних наслідків.
За наведених обставин суд вважає необхідним призначити основне покарання у мінімальній межі санкції частини другої статті 286 КК України — три роки позбавлення волі. Таке покарання відповідає тяжкості вчиненого та є достатнім для досягнення мети покарання.
Вирішуючи питання про додаткове покарання, суд ураховує доводи захисту й клопотання командування про необхідність керування транспортом для виконання службових завдань. Однак саме неналежне керування транспортним засобом стало безпосередньою причиною смерті однієї людини та тяжкого травмування іншої. Тому повна відмова від позбавлення права керувати транспортними засобами не забезпечила б превентивної мети покарання. Позбавлення такого права на один рік є пропорційним: воно враховує службові обставини і водночас забезпечує необхідний рівень спеціального попередження.
Беручи до уваги необережну форму вини, повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди одному з потерпілих, позиції потерпілих, стійкі соціальні зв`язки, позитивні характеристики та продовження військової служби, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування основного покарання. Тому на підставі статті 75 КК України його слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши мінімальний іспитовий строк тривалістю один рік та поклавши обов`язки, передбачені статтею 76 КК України. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає реальному виконанню.
5. Мотиви ухвалення інших рішень, що вирішуються судом при ухваленні вироку
5.1. Цивільний позов
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив добровільне отримання від обвинуваченого 120 000 грн та відсутність до нього претензій; потерпіла ОСОБА_6 від запропонованої допомоги відмовилася. За таких обставин питання про відшкодування шкоди в порядку статей 127–129 КПК України суд не вирішує.
5.2. Речові докази та арешт майна
Арешти на автомобілі «JEEP CHEROKEE LIMITED CRD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «КАМАЗ 53504», реєстраційний номер НОМЕР_3 , були накладені для збереження речових доказів. Після завершення судового розгляду потреба в подальшому арешті відпала, тому відповідно до статей 100, 174 КПК України арешти слід скасувати, а транспортні засоби після набрання вироком законної сили повернути законним володільцям.
Автомобіль «JEEP CHEROKEE LIMITED CRD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є гуманітарною допомогою, отримувачем якої за декларацією є громадська організація «СПІЛЬНОТА НЕБАЙДУЖИХ «ДІЯ»». За актом приймання-передачі від 05 травня 2025 року транспортний засіб передано ОСОБА_11 ; на балансі військової частини НОМЕР_1 він не перебуває. Тому після втрати доказового значення автомобіль належить повернути ОСОБА_11 як законному володільцю. Автомобіль «КАМАЗ 53504», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до технічного талона належить Північному оперативно-територіальному об`єднанню Національної гвардії України, військовій частині НОМЕР_4 , у зв`язку з чим підлягає поверненню цьому володільцю.
5.3. Запобіжний захід
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання був застосований на строк до 31 травня 2026 року. Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
5.4. Процесуальні витрати
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів становлять 17 828 грн 00 коп., у тому числі: 7 131 грн 20 коп. за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи та по 3 565 грн 60 коп. за проведення двох експертиз технічного стану транспортних засобів і судової автотехнічної експертизи. На підставі частини другої статті 124 КПК України ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись статтями 50, 65–67, 75–77, частиною другою статті 286 КК України, статтями 100, 124, 127–129, 174, 349, 368–371, 373–376, 394, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю один рік.
На підставі пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Відповідно до частини четвертої статті 76 КК України нагляд за засудженим військовослужбовцем покласти на командира військової частини за місцем проходження ОСОБА_4 військової служби. Копію вироку після набрання ним законної сили направити командиру військової частини НОМЕР_1 для організації нагляду.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік виконувати реально.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 17 828 (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн 00 коп.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 березня 2026 року у справі № 202/1878/26, провадження № 1-кс/202/1753/2026, на автомобіль «JEEP CHEROKEE LIMITED CRD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , — скасувати після набрання вироком законної сили.
Автомобіль «JEEP CHEROKEE LIMITED CRD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на спеціальному майданчику Синельниківського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області за адресою: місто Синельникове, вулиця Троїцька, 38, після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_11 , якому транспортний засіб передано громадською організацією «СПІЛЬНОТА НЕБАЙДУЖИХ «ДІЯ»» за актом приймання-передачі від 05 травня 2025 року.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року у справі № 202/1878/26, провадження № 1-кс/202/1752/2026, на автомобіль «КАМАЗ 53504», реєстраційний номер НОМЕР_3 , — скасувати після набрання вироком законної сили.
Автомобіль «КАМАЗ 53504», реєстраційний номер НОМЕР_3 , залишений на відповідальному зберіганні на ремонтній базі в селі Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю — Північному оперативно-територіальному об`єднанню Національної гвардії України, військовій частині НОМЕР_4 .
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення неоспорюваних обставин, дослідження яких суд визнав недоцільним за частиною третьою статті 349 КПК України.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору; іншим учасникам — у порядку статті 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1