Справа № Справа № 530/1080/26
Номер провадження 2-а/530/29/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2026           м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі судді Ситник О.В., за участі секретаря судового засідання Стрілець Л.Г., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24.04.2026 року, -
ВСТАНОВИВ:
До Зіньківського районного суду Полтавської області 18 травня 2026 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про скасування постанови №1 у справі про адміністративне правопорушення від 24.04.2026 року , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною та касувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Зіньківської міської ради від 24 квітня 2026 року №1 про накладення адміністративного стягнення, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ст.. 152 КУПАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді штрафу в сумі 340 грн., стягнути з відповідача суму понесених позивачем судових витрат.
В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 посилається на те, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Зіньківської міської ради від 04 квітня 2026 року №1 про накладення адміністративного стягнення, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ст. 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді штрафу в сумі 340 грн.
Про проведення адміністративної комісії виконавчого комітету Зіньківської міської ради позивачу не повідомлялось, і присутній він на ній не був. По пошті позивачу 08.05.2026 простим повідомленням надійшла постанова №1 від 24.04.2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення.
Вважає постанову незаконною та такою що підлягаю скасуванню з наступних підстав.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. Як зазначається в оскаржуваній постанові комісія встановила, що виходячи з матеріалів та доказів по цій адміністративній справі ОСОБА_1 начебто вчинив порушення, передбачене ст.. 152 КУпАП, а саме 04 квітня 2026 року близько 12-00 год. за адресою м. Зіньків вул. Воздвиженська, 61, на об`єкті благоустрою, а саме території загального користування, встановив споруду торгівельного призначення без дозвільних документів, чим порушив п.5.7.1.14 Правил благоустрою території м. Зіньків, затверджених Зіньківською радою, він є винним у його вчиненні і підлягає адміністративній відповідальності. 
Як вбачається зі змісту опису документів, що знаходяться в справі, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні протокол про адміністративне правопорушення, працівника поліції. Виходячи з матеріалів справи про адміністративне правопорушення більш ніяких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення по цій адміністративній справі, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №397596 від 04.04.2026 року поліцейський громади Шаруда А.М. склав цей протокол про те, що начебто позивач 04.04.2026 року близько 12 год. 00 хв. на об`єкті благоустрою, а саме території загального користування за адресою АДРЕСА_1 , встановив споруду торгівельного призначення без дозвільних документів. Таким чином об`єктивна сторона правопорушення, яке поставлено позивачу у вину, характеризується протиправними, винними діями, спрямованими на порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, безпосередньо у даному випадку встановленні споруду торгівельного призначення без дозвільних документів на об`єкті благоустрою, а саме території загального користування в АДРЕСА_1 .
Працівник поліції, який складав рапорт, не може бути допитаний у даній справі як свідок, оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. 
Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах (постанова 29 квітня 2020 року № 161/5372/17). Оскільки працівник поліції, який складав рапорт і письмові пояснення потенційно має юридичну зацікавленість у результатах розгляду даної справи, а отже він не може бути допитаний по даній справі як свідок, а тому його рапорт і письмові пояснення не можна приймати до уваги, як належний та допустимий доказ.
Позивач зазначає, що до предмету доказування у даній справі належить саме факт встановлення ним споруди торгівельного призначення без дозвільних документів на об`єкті благоустрою за вищевказаною адресою. Однак позивач стверджує, що ніякої споруди торгівельного призначення він там не встановлював і взагалі його там не було, а в протоколі про адміністративне правопорушення вказано лише відомості про суть адміністративного правопорушення, при цьому відсутні будь-які дані щодо наявності самого факту встановлення ним споруди торгівельного призначення, свідків не залучалось, відео фіксації не проводилось.
07.07.2026 від відповідача по справі Зіньківської міської ради Полтавської області до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В своєму відзиві зазначили, що 04 квітня 2026 року уповноваженою посадовою особою Відділення поліції № 4 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою для складання зазначеного протоколу стало виявлення факту встановлення позивачем споруди торгівельного призначення на об`єкті благоустрою - території загального користування за адресою: м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 61 без відповідних дозвільних документів, чим порушено вимоги Правил благоустрою території Зіньківської міської територіальної громади. Матеріали про адміністративне правопорушення були направлені Відділенням поліції № 4 Полтавського районного управління поліції до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Зіньківської міської ради для розгляду по суті відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративна комісія, діючи в межах повноважень, визначених статтями 218, 219, 280 та 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, після дослідження наданих матеріалів, встановила наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП, та постановою від 24 квітня 2026 року № 1 наклала адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Позивач стверджує, що про розгляд справи не знав та участі у засіданні адміністративної комісії не брав. Разом із тим такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи. 3 матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи адміністративною комісією, однак своїм правом бути присутнім при її розгляді не скористався.
Основним доводом позовної заяви є твердження позивача про те, що адміністративною комісією не було зібрано достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Відповідач не погоджується з таким твердженням. Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність конкретної особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення; поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; поясненнями свідків; висновками експертів; речовими доказами; показаннями технічних приладів; фото-, відеозапису, іншими документами. Під час розгляду справи адміністративна комісія дослідила всі матеріали, що були передані уповноваженим органом поліції, надала їм належну оцінку в їх сукупності та прийняла рішення на підставі достатніх фактичних даних. Позивач натомість фактично пропонує суду переоцінити докази лише з тієї підстави, що він не погоджується із висновками адміністративної комісії. Однак сама по собі незгода особи з оцінкою доказів не свідчить про незаконність прийнятого рішення. 
Позивач стверджує, що протокол не може підтверджувати його вину. Такий висновок ґрунтується на неправильному тлумаченні статті 251 КУпАП. Саме протокол про адміністративне правопорушення законом прямо визначений як одне із джерел доказів. Відповідно до статті 252 КУпАП кожен доказ оцінюється за внутрішнім переконанням органу, який розглядає справу, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Отже, адміністративна комісія не покладала в основу рішення виключно протокол, а оцінювала його разом з іншими матеріалами адміністративної справи. 
Саме такий підхід відповідає вимогам закону. У позовній заяві позивач стверджує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять виключно протокол про адміністративне правопорушення, а інших доказів його вини не існує. Таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами адміністративного провадження. На розгляд адміністративної комісії при виконавчому комітеті Зіньківської міської ради були передані всі матеріали, що надійшли від уповноваженого органу Національної поліції, які адміністративна комісія дослідила в їх сукупності та надала їм належну правову оцінку. Отже, висновок адміністративної комісії про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення грунтувався не виключно на протоколі про адміністративне правопорушення, а на всіх матеріалах адміністративної справи, досліджених під час її розгляду. Крім того, перебіг засідання адміністративної комісії фіксувався технічними засобами відеозапису, що підтверджує повне та всебічне дослідження матеріалів справи, обговорення встановлених обставин та прийняття рішення після їх оцінки.
Саме такий підхід був застосований адміністративною комісією під час розгляду цієї справи. Таким чином, твердження позивача про те, що адміністративна комісія прийняла постанову виключно на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, є припущенням, яке не підтверджується матеріалами адміністративної справи та спростовується відеозаписом засідання адміністративної комісії. Позивач неодноразово зазначає, що 04 квітня 2026 року він не перебував за адресою: м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 61. Разом із тим зазначене твердження не підтверджене жодним належним та допустимим доказом. Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Отже, просте заперечення факту перебування на місці події не є доказом у розумінні процесуального закону та не може автоматично спростовувати матеріали адміністративної справи. Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували його перебування в іншому місці або інші обставини, що виключають його причетність до вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, наведені у позові твердження є лише власною версією подій, яка не підтверджена належними доказами.
Позивач категорично заперечує факт встановлення тимчасової споруди торговельного призначення та стверджує, що взагалі не перебував за адресою виявлення правопорушення. Разом із тим зазначені твердження не підтверджені жодними належними доказами. Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував його перебування в іншому місці у час вчинення правопорушення або спростовував обставини, викладені у матеріалах адміністративної справи. Саме по собі заперечення особою своєї вини не може бути достатньою підставою для скасування постанови адміністративної комісії. Предметом розгляду цієї адміністративної справи є перевірка законності постанови адміністративної комісії. Під час здійснення судового контролю суд має перевірити: чи діяла адміністративна комісія в межах компетенції; чи дотримано встановленої законом процедури; чи були досліджені всі істотні обставини; чи ґрунтується постанова на належних та допустимих доказах; чи відповідають висновки адміністративної комісії встановленим фактичним обставинам. При цьому суд не повинен підміняти собою адміністративну комісію, повторно здійснювати адміністративне провадження або оцінювати докази ізольовано один від одного. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що перевірка законності постанови про адміністративне правопорушення здійснюється з урахуванням усіх матеріалів адміністративної справи та принципу оцінки доказів у їх сукупності. У даному випадку адміністративна комісія діяла відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, дослідила матеріали, надані уповноваженим органом поліції, надала їм належну правову оцінку та прийняла мотивовану постанову. Позивач не навів жодної обставини, яка б свідчила про істотне порушення адміністративною комісією норм матеріального чи процесуального права. Фактично доводи позову зводяться до незгоди позивача із прийнятим рішенням та власної оцінки доказів, досліджених адміністративною комісією. Водночас незгода особи із законною постановою сама по собі не свідчить про її протиправність.
02.09.2026 в судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Зіньківської міської ради від від 24 квітня 2026 року №1 про накладення адміністративного стягнення, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ст. 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді штрафу в сумі 340 грн.
Як зазначається в оскаржуваній постанові комісія встановила, що 04 квітня 2026 року близько 12-00 год. за адресою м. Зіньків вул. Воздвиженська, 61, на об`єкті благоустрою, а саме території загального користування, встановив споруду торгівельного призначення без дозвільних документів, чим порушив п.5.7.1.14 Правил благоустрою території м. Зіньків, затверджених Зіньківською радою, він є винним у його вчиненні і підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №397596 від 04.04.2026 року поліцейський громади Шаруда А.М. склав цей протокол про те, що ОСОБА_1 04.04.2026 року близько 12 год. 00 хв. на об`єкті благоустрою, а саме території загального користування за адресою м. Зіньків вул. Воздвиженська 61, встановив споруду торгівельного призначення без дозвільних документів..
Норми права
Згідност.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покрашення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
В ч. 2 ст. 17 цього ж Закону визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані закріплені в установленому порядку за ними території; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів.
Частиною 2статті 5 КУпАП регламентовано, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.
Стаття 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», визначає права та обов`язки підприємств, установ та організацій у сфері благоустрою населених пунктів. Так відповідно до частині 2 підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини); усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) за власний рахунок та в установлені строки пошкодження інженерних мереж або наслідки аварій, що сталися з їх вини; усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) наслідки надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в установленому порядку; проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об`єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; у процесі утримання об`єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об`єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані; відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України; допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України в органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 10 Законом України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема: здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
У ст. 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Пунктом 1 частини 1 статті 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у порушенні правил благоустрою територій населених пунктів.
Відповідно до ст.152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показами технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовувалися при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
У ч.1 ст.268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки судового рішення
Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що спір між сторонами стосується правомочності і законності прийнятого рішення суб`єктом владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, що виразилося у виявлені встановлення ОСОБА_1 споруди торгівельного призначення без дозвільних документів.
Ст. 152 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.
Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За умовами ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Згідно з ч. 1ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.
У відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що підставою для притягнення ОСОБА_1 став протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №397596 від 04.04.2026 року складений поліцейським громади Шарудою А.М. відносно ОСОБА_1 , з підстав порушення ним ст. 152 КУпАП.
Незважаючи на складення протоколу 04.04.2026, до адміністративного матеріалу доєднано пояснення позивача ОСОБА_1 надані ним 03.06.2025 року – майже за рік до складання протоколу про адміністративне правопорушення, в яких він зазначав що встановлював майданчик для відвідувачів. Проте на час складання протоколу та винесення постанови, суду не надані докази, ким на той час встановлена споруда за адресою АДРЕСА_1 , на об`єкті благоустрою, а сам позивач встановлення даного майданчику заперечує, відсутні пояснення свідків, відеофіксація причетності позивача до встановлення майданчику. В матеріалах справи міститься лише копія встановленого майданчика.
Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 від надання пояснень та від підпису протоколу про адміністративне правопорушення відмовився при цьому поняті, які могли б підтвердити факт цієї відмови від надання пояснень та від підпису протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським Шарудою А.М. не залучались.
Також суд зазначає та звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте в матеріалах справи відсутні підтвердження повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, в протоколі, з яким було ознайомлено позивача зазначено лише орган який буде проводити розгляд матеріалу, також в матеріалах знаходиться підтвердження позивачу вже винесеної постанови щодо нього.
Отже в такому випадку суд приходить до переконання, що позивач був позбавлений права на захист, дачі пояснень та доказів своєї невинуватості під час винесення щодо нього оскаржуваної постанови.
У відповідності до ст. 252 КУпАП, - Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За змістом та обсягом зібраних доказів як підстави для прийняття рішення про наявність у діях/бездіяльності ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП, суб`єктом владних повноважень, не отримано доказу встановлення споруди торгівельного призначення, а саме відсутні підтверджуючі це матеріали фото-відео фіксації, відсутні залучені свідки та їх пояснення що в підсумку не дає суду змоги встановити наявні правопорушення.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не скористався правом на надання відзиву.
Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду, а саме в рішенні ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10.02.1995 року, зазначено, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, що виключає підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст.280КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
При таких обставинах та відсутності у справі жодного доказу, котрий би відповідав критеріям його належності й допустимості, слід дійти висновку, що у діях позивача відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП, і, як наслідок, про необхідність скасування оскаржуваної постанови із подальшим закриттям провадження у справі на виконання вимог пункту 3ч. 3ст.286КАС України, що є обов`язком суду.
З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача щодо визнання оскаржуваної постанови протиправною та скасувати її, і закриття провадження у справі, є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню.
Судові витрати
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при зверненні із позовом сплачено судовий збір в розмірі 665 грн 60коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.241-246,286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 24.04.2026 року - задовольнити.
Визнати протиправною та касувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Зіньківської міської ради від 24 квітня 2026 року №1 про накладення адміністративного стягнення, якою на мене було накладено адміністративне стягнення за ст.. 152 КУПАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді штрафу в сумі 340 грн.
Стягнути з Виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області, код ЄДРПОУ 44123741 (адреса: м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 40) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати пов`язані за сплатою судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | О. В. Ситник