П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4791/24	

Головуючий І інстанції: Величка А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 23.10.2025р.) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІМСНІК» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
22.05.2024р. ТОВ «КІМСНІК» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення від 04.03.2024р. №00034280406 – про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 69 480,50 грн. за затримку реєстрації податкових накладних;
- податкову вимогу №0008455-1302-1429 від 15.04.2024р.
- рішення від 15.04.2024р. №1108/14-29-13-21-02 - про опис майна у податкову заставу.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач за результатами проведеної «камеральної» перевірки з питань своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН за листопад, грудень 2018 року, січень- грудень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2023 року, оформленої актом від 24.01.2024р. №1141/14-29-04-06-08/41851543, дійшов помилкових висновків щодо реєстрації ТОВ «КІМСНІК» податкових накладних з порушенням строків, передбачених п.201.10 ст.201 ПK України, що й стало підставою для накладення на Товариство штрафу згідно з п.120-1.1 ст.120-1 ПК України та, відповідно, винесення податкового повідомлення-рішення №00034280406 від 04.03.2024р., податкової вимоги №0008455-1302- 1429 від 15.04.2024р. та рішення №1108/14-29-13-21-02 про опис майна у податкову заставу.
На переконання позивача, проведення камеральної перевірки відповідачем та неправомірні висновки, які були покладені в основу прийняття спірних рішень, обумовлює безпідставність визначеного податкового правопорушення і, як наслідок, безпідставність застосування штрафу.
Відповідач, в свою чергу, надав свої письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити, оскільки усі оскаржувані рішення були прийняті правомірно та у відповідності до чинного законодавства і відповідно, останні скасуванню не підлягають. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (ухваленому в порядку письмового провадження) адміністративний позов ТОВ «КІМСНІК» – задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області №00034280406 від 04.03.2024р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ТОВ "КІМСНІК" судові витрати в розмірі 9 084,01 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник відповідача 20.11.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права, та просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.10.2025р. та прийняти нове – про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Миколаївській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 
22.12.2025р матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом 1-ї інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ТОВ «КІМСНІК» (код ЄДРПОУ 41851543, юридична адреса: м.Миколаїв, вул.Каразіна,3А) 05.01.2018р. зареєстроване Миколаївською міськрадою як юридична особа, з 05.01.2018р. перебуває на податковому обліку в ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДПС в Миколаївській області, та з 12.01.2018р. є платником ПДВ. 
24.01.2024р. посадовими особами ГУ ДПС у Миколаївській області, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.75.1.1 п.75.1 ст. 75 ПКУ, було проведено «камеральну» перевірку ТОВ «КІМСНІК» з питань дотримання порядку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до таких ПН в ЄРПН за листопад-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2023 року.
За результатами вказаної камеральної перевірки складено Акт від 24.01.2024р. №1141//14-29-04-06-08/41851543, в якому зафіксовано порушення підприємством позивача граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за що передбачена відповідальність за п.1201.1 ст.1201 глави 11 розділу ІІ ПК України. Загальна сума штрафу становить 69 480,50 грн.
Далі, на підставі вказаного вище Акту камеральної перевірки, уповноваженою особою ГУ ДПС у Миколаївській області 04.03.2024р. винесено податкове повідомлення-рішення форми «Н» №00034280406, яким до ТОВ «КІМСНІК» застосовано штрафні санкції у сумі 69 480,50 грн. - за порушення граничних строків реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних визначених ст.201 ПКУ та п.1201.1 ст.1201 ПКУ - за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних.
15.04.2024р. заступником керівника ГУ ДПС у Миколаївській області на адресу позивача також сформовано (направлено) податкову вимогу про стягнення податкового боргу в сумі 69 480,50 грн.
В той же день, т.б. 15.04.2024р., заступником керівника ГУ ДПС у Миколаївській області винесено рішення №1108/14-29-13-21-02 про опис майна ТОВ «КІМСНІК» у податкову заставу.
Вважаючи вказані вище рішення контролюючого органу неправомірними та прийнятими з порушенням приписів чинного законодавства України, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з часткової неправомірності спірних рішень відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.
Як чітко визначено ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє, зокрема, оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним, закріпленим процесуальним законом критеріям.
Так, як видно з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, з 01.01.2011р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
А як передбачено пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у т.ч. після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
У відповідності ж до положень п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Як слідує зі змісту норм п.75.1.1 ст.75 ПК України, «камеральною» вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Відповідно до пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 ПК України, Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо акцизних накладних, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками акцизного податку електронними документами.
Як передбачено приписами п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі ж порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Так, нормами п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України встановлено, що порушення платниками ПДВ граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Як вже зазначалося вище, в відповідності до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, «камеральною» вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Аналіз наведеної норми свідчить, що предметом камеральної перевірки може бути як своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків), так і своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних.
Тобто, надані контролюючому органу повноваження проводити камеральні перевірки на підставі даних ЄРПН охоплюють, у тому числі, питання дотримання термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 804/3762/17 та від 06 березня 2018 року в справі № 821/193/17.
Так, порядок проведення камеральної перевірки врегульований положеннями ст.76 Податкового кодексу України.
Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Відтак, за діючою редакцією пункту 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
А ось камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України. Тому, проведення камеральної перевірки з питань реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних може проводитися протягом 1095 календарних днів з наступного дня їх складання.
Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.05.2018 року у справі № 820/3544/17, вбачається, що норма п.102.1 ст.102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Аналогічна позиція викладена у податковій консультації ДФС України від 12 грудня 2017 року № 2940/6/99-99-12-04-15/ІПК.
За таких обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, приходить до висновку про те, що строки, зазначені пунктом 200.10 ст.200 Податкового кодексу України стосуються перевірки даних, зазначених у податкових деклараціях, а в даному випадку перевірка проводилась з приводу дотримання граничних строків реєстрації податкових накладних.
З урахуванням викладених норм вбачається, що камеральною перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку реєстрації податкових накладних та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
На виконання пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Керуючись пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За визначенням, що міститься у ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним п.п. 2, 3 ч. 1 та п.10 ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні».
За приписами п.76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
На виконання п.201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пп.14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України, ЄРПН є реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, що ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.
За приписами п. 201.10 ст.201 ПК України, під час здійснення операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, що надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
У разі порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН застосовуються штрафні санкції згідно з Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 120-1.1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст. 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної у ЄРПН (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до п. 198.5 ст.198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до ст. 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абз. 11 п. 201.4 ст. 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 % суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Як загально відомо, з 24.02.2022р. Указом Президента України №64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України і який триває і на сьогодні.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12.05.2022р. №2260-ІХ, який набрав чинності 27.05.2022р., внесено зміни до п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, установлено особливості для справляння податків і зборів.
Відповідно до абзаців 2,3 пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, у разі відсутності можливості у платника податків щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої п. 46.2 ст. 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, такий платник податків звільняється від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої п. 46.2 ст. 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24.02.2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування у ЄРПН до 15.07.2022р., подання податкової звітності до 20.07.2022р. та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31.07.2022р.
В даному випадку, як свідчать матеріали справи, контролюючим органом фактично було проведено перевірку своєчасності реєстрації позивачем податкових накладних у тому числі за період лютий 2023 року.
Разом з цим, відповідно до п.52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01.03.2020р. до останнього календарного дня місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Перелік порушень податкового законодавства, за які контролюючим органом нараховуються штрафні санкції в період дії карантину на території України є вичерпним та не включає застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у період з 01.03.2020 і до останнього календарного дня місяця (включно), в якому завершується дія карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами) з 19.12.2020р. до 30.04.2023р. на території України встановлено карантин, строк дії якого було неодноразово продовжено та який тривав до 30.06.2023р. включно.
Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, як і суд 1- інстанції, вважає, що штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у період з 01.03.2020р. і до 30.06.2023р. не застосовуються.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2021р. у справі №420/10367/20, від 26.07.2023р. у справі №520/1956/21.
Так, позивач, звертаючи увагу зміст Акту перевірки від 24.01.2024р., на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, зазначає про превалювання приписів п. 69 над нормами п. 52 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України у період дії воєнного стану.
З даного факту можна зазначити, що так, дійсно, ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до податкового законодавства у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та визначено особливості справляння податків та зборів та контролю за дотриманням податкового законодавства під час дії правового режиму воєнного стану.
Цим законом, зокрема, визначено, що дія п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зупиняється на період дії воєнного, надзвичайного стану, натомість, жодних застережень щодо дії п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України під час дії правового режиму воєнного стану вказаний нормативно-правовий акт не містить.
Тобто, вказана норма права (п. 52-1), що повинна застосовуватися в даному випадку, на даний час є чинною, законодавцем її дію не призупинено.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, на підставі ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в даному випадку повинна застосовуватись практика Європейського суду з прав людини як джерело права, а бон обу. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У п.п.42-44 Рішення від 07.07.2011р. у справі «Серков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі якості закону, щоб бон обуло доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.
Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Такий правовий висновок ЄСПЛ імплементований в національне законодавство шляхом зазначення в п. 56.21 ст. 56 ПК України правила щодо множинності трактування норм податкового законодавства на користь платника податків, що є визначальним при вирішенні цього спору.
Сама юридична конструкція норми п. 56.21 ст.56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду.
Вищенаведеною вимогою охоплюються не лише очікування платника почуватися захищеним, а й відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом. При цьому, тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган.
Таким чином, оскільки вищенаведені вимоги ПК України дають підстави стверджувати про існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, а тому слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 10.02.2021р. у справі № 380/671/20.
При цьому, також слід зазначити, що застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної від 14.02.2023р. в умовах правової невизначеності покладає на позивача додатковий надмірний тягар та суперечить принципу правової визначеності та стабільності.
Тобто, у межах цього спору мало місце порушення ст.1 Протоколу, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, застосувавши приписи п.69, що призвело до накладення на позивача додаткових зобов`язань зі сплати штрафних санкцій.
В призмі цього спору у зв`язку з чинністю на даний момент норми права, передбаченої п. 52-1 підрозділу 10 ПК України, що регулює спірні правовідносини одночасно з приписами п. 69 цього ж підрозділу, та має більш сприятливе тлумачення для платника податків, можна прийти до висновку про протиправність оскаржуваного рішення в частині нарахування штрафних санкцій за період лютий 2023 року.
Що ж стосується нарахування позивачу штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних за період грудень 2018 року, січень - грудень 2019 року, січень 2020, суд наголошує про недотримання відповідачем при проведенні камеральної перевірки та нарахуванні штрафних санкцій строку 1095 днів з огляду на приписи п. 102.1 ст. 102 ПК України, який передбачає, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Так, п.49.18. ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема (п. 49.18.1.) календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Тобто, в даному випадку, останнім днем граничного строку подання останньої податкової декларації за січень 2020р. є - 20.02.2020р. Саме з цієї дати й повинен визначатися 1095-денний строк, який дає право на проведення перевірки. Таким чином, відповідно, останнім днем для проведення такої перевірки - є 19.02.2023р.
Як вже зазначалося вище, в даному конкретному випадку, спірну перевірку було проведено 24.01.2024р. 
З матеріалів справи встановлено, що позивачем усі податкові декларації подавалися до контролюючого органу вчасно, що підтверджується їх копіями, доданими до адміністративного позову.
Також, як свідчать матеріали справи, позивач до проведення камеральної перевірки своєчасно надав податкову звітність по ПДВ та сплатив до бюджету нараховані суми податків, тому у відповідача не було правових підстав для висновку щодо вчинення платником податкового правопорушення та притягнення до відповідальності у вигляді штрафу. 
Слід зазначити, що вказані обставини підтверджується наявними у справі копіями податкових декларацій з копіями платіжних доручень про сплату ПДВ.
Таким чином, на думку суду, відповідачем, в даному випадку, в порушення норм законодавства було здійснено нарахування позивачу штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних за період грудень 2018 року, січень - грудень 2019 року, січень 2020р..
Крім того, податковим органом при розрахунку штрафних санкції також було неправильно застосовано й відсотки штрафів, що призвело до надмірного визначення сум штрафних (фінансових) санкцій до підприємства позивача, так як при нарахуванні штрафів застосовані відсотки від 40-50 % від суми ПДВ, які на момент прийняття податкового повідомлення-рішення №00034280406 від 04.03.2024р. не діяли, відповідно до п.90 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Зокрема, цим п.90 чітко встановлено, що тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, штраф за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого п. 89 цього підрозділу для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування ЄРПН, встановлюється у розмірі:
2 відсотки суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
5 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
15 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
25 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Конституційним Судом України у Рішенні від 05.04.2001р. №3-рп/2001 зазначено, що Конституція України в ч.1 ст.58 закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно- правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно- правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно- правовому акту зворотної сили, передбачено ч. 1 ст. 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В даному ж випадку, фактично відбулось пом`якшення відповідальності платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого п.89 цього підрозділу для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН.
Тобто, Законом України від 12.01.2023р. №2876-ІХ, який набрав чинності 08.02.2023р., збільшено тривалість граничного строку реєстрації податкової накладної, залежно від дня її складення та зменшено відсоткові розміри ставок штрафу за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого п.89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН.
Згідно вимог ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп-99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати п.п. 89, 90 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якими на період дії воєнного стану та протягом шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, збільшено граничні строки реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування до ПН у ЄРПН, встановлені п. 201.10 ст. 201 Кодексу, та зменшено розміри штрафів за їх порушення, які встановлено п. 120-1.1 ст. 120-1 Кодексу.
Слід також зауважити й про те, що норми п.п.89,90 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначають спеціальне (пріоритетне) застосування податкового законодавства на період дії воєнного часу по відношенню до інших положень Податкового кодексу України, в т.ч. й щодо п.120-1.1 ст. 120-1 ПК України.
Отже, в силу п.11 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий орган (в разі проведення перевірки в 1095 - денний строк) повинен був застосовувати штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій, в даному випадку 04.03.2024 року.
Відтак, в цій частині нарахування позивачу штрафних санкцій за спірним рішенням також є протиправним.
Крім того, також слід зазначити й про те, що визначаючи штрафні санкції контролюючий орган не врахував, що платники податків звільняються від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, що не надаються покупцю (отримувачу).
Так, дійсно у всіх податкових накладних позивачем було порушено граничні строки реєстрації вказаних документів. Водночас, слід звернути увагу на те, що вказані податкові накладні не підлягали наданню отримувачу (покупцю), а тому жоден з таких контрагентів позивача не зазнав і не міг зазнати шкоди через невключения сум ПДВ до податкового кредиту - це податкові накладні, виписані на неплатника ПДВ, постачання в межах балансу для невиробничого використання, у негосподарських операціях - такі податкові накладні не видаються отримувачу (покупцю).
Відповідно до п.п. 201.1 «г» ст. 201 ПК України, одним з обов`язкових реквізитів податкової накладної є податковий номер платника податку - покупця, а за п.п. «д» до обов`язкових реквізитів належить назва особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість - покупця (отримувача) товарів/послуг. Тобто, власне податкова накладна, як вона спеціально визначена ПК України, має містити обов`язково такі реквізити як податковий номер та назву покупця, який зареєстрований як платник ПДВ.
В той же час, зазначені податкові накладні, в даному випадку, такого реквізиту не містять. Фактичне проставлення, зокрема, номеру « 100000000000» у рядку «індивідуальний податковий номер» графи «Отримувач (покупець)» здійснено у відповідності до вимог п.12 Порядку №1307 від 31.12.2015 року . Цей номер не є податковим номером платника податку - покупця, як обов`язкового реквізиту, передбаченого п.п. 201.1 «г», а виключно є «умовним кодом», що проставляється у такому документі, який складається при реалізації неплатникам податку. Тобто, такі документи не є тими податковими накладними, щодо яких можуть бути застосовані санкції за п.120-1.1 ПК України.
Так, як загально відомо, штраф запроваджується з метою захисту бюджету та платників податків від зловживань та недобросовісних дій їх контрагентів та, зокрема, дисциплінує постачальника своєчасно реєструвати податкові накладні з метою забезпечення права покупця на формування податкового кредиту. При відсутності реєстрації (несвоєчасній реєстрації) податкових накладних, які не надаються покупцю, державний бюджет жодним чином не зазнає негативних наслідків, оскільки згідно п. 201.10 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів (послуг) податкових накладних в ЄРПН не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період, тобто не відбувається впливу на податковий облік платника податку чи його контрагентів, отже накладення штрафу за відсутність реєстрації (несвоєчасну реєстрацію) податкових накладних, які не надаються покупцю, зі стимулюючої функції перетворюється на каральну, оскільки за наведених обставин вбачається очевидним, що мету дисциплінувати постачальників - платників ПДВ не можна досягнути щодо податкових накладних, які не надаються покупцю.
Так, як вже неодноразово вказувалося вище, позивач до проведення камеральної перевірки своєчасно надав податкову звітність по ПДВ та сплатив до бюджету нараховані суми податків, а тому у відповідача не було правових підстав для висновку щодо вчинення платником податкового правопорушення та притягнення до відповідальності у вигляді штрафу.
Також, суд бере до уваги той факт, що відповідачем було накладено на позивача штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію в ЄРПН податкових накладних за періоди грудень 2018р., червень, серпень 2019р., які було включено до попередньої камеральної перевірки, за результатами якої було складено Акт від 18.08.2020р. №4457/14-29-50-04-25/41851543. Проте, відповідачем було проведено камеральну перевірку від 24.01.2024р. №1141/14-29-04-06-08/41851543, в тому числі і щодо періодів грудень 2018р., червень, серпень 2019р..
За результатами перевірки в акті перевірки та ППР, серед іншого, було вказано податкові накладні: №6 від 31.12.2018р. (нараховано штраф у розмірі 50 % - 550,00 грн.); №3 від 13.06.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 91,37 грн.); №2 від 13.06.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 91,37 грн.); №5 від 20.06.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 82,20 грн.); №10 від 30.06.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 5 575,20 грн.); №9 від 30.06.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 440,00 грн.); №2 від 12.08.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 79,68 грн.); №4 від 13.08.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 83,76 грн.); №8 від 31.08.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 440,00 грн.); № 9 від 31.08.2019 (нараховано штраф у розмірі 40 % - 2 688,97 грн.), як такі, за якими товариство порушило свої податкові зобов`язання, а в ППР додатково зазначено розмір та суму штрафних санкцій за таке порушення.
Таким чином, вказаний податковий період грудень 2018, червень, серпень 2019 року фактично вже був предметом попередньої камеральної перевірки Відповідача відносно позивача, за результатами якої складено акт про результати камеральної перевірки щодо своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН ТОВ «КІМСНІК» від 18.08.2020р. №4457/14-29-50-04-25/41851543.
На підставі ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду 1-ї інстанції та твердженнями представника позивача, що відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення фактично було прийняте за результатами перевірки, яка проведена повторно за аналогічний період - грудень 2018, червень, серпень 2019 року.
Враховуючи той факт, що проведення повторної камеральної перевірки Податковим кодексом України не передбачено, то відповідно, протиправність її проведення та безпідставність висновків, які покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, обумовлює безпідставність визначення податкового правопорушення і, як наслідок цього, безпідставність застосування штрафу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року в справі № 824/51/16-а.
Отже, за наведених обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення форми «Н» №00034280406 від 04.03.2024 року, винесене ГУ ДПС у Миколаївській області не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, є протиправним та підлягає скасуванню, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.
Стосовно ж інших позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги №0008455-1302-1429, прийнятої ГУ ДПС у Миколаївській області 15.04.2024р. та визнання протиправним та скасування рішення №1108/14-29-13-21-02 про опис майна у податкову заставу від 15.04.2024р., то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині та враховує той факт, що відповідачем ця спірна податкова вимога від 15.04.2024р. №0008455-1302-1429 була відкликана - 01.06.2024 р. та на підставі цього, спірне рішення про опис майна у податкову заставу №1108/14-29-13-21-02 від 15.04.2024р. також було скасовано у день відкликання податкової вимоги, тобто 01.06.2024р.
Таким чином, судова колегія доходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень відповідача (апелянта) висновків суду 1-ї інстанції не спростовують.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що даний адміністративний позов дійсно задоволенню не підлягає.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, в цілому вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. 
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права, в зв`язку із чим, суд 2-ї інстанції не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в цій апеляційній скарзі.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 21.07.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко 

В.О. Скрипченко