Справа № 136/1633/26
провадження №1-кп/136/60/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року       м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 розглянувши у порядку спрощеного провадження, обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026025060000047 від 13.07.2026 про обвинувачення
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хліборобне Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 11.10.2024 Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки
який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024, який набрав законної сили 11.11.2024, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, на підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрацій до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Відповідно до ч. 3 ст. 49-1 КВК України, ухиленням від відбування покарання у виді пробаційного нагляду є систематичне невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 49-1 цього Кодексу, або вчинення адміністративних правопорушень, зникнення з місця проживання, створення умисних перешкод для функціонування електронного засобу контролю та нагляду. Систематичним вважається невиконання без поважних причин три і більше разів обов`язків, передбачених статтею 49-1 цього Кодексу, покладених на особу рішенням суду, або вчинення трьох і більше адміністративних правопорушень.
Разом із тим ОСОБА_2 , будучи засудженим вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024, умисно порушив порядок та умови відбування покарання і ухилився від його відбування за наступних обставин. 
Так, 03.12.2024 до Вінницького районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області надійшло розпорядження про виконання зазначеного вироку, на підставі якого відносно ОСОБА_2 заведено особову справу № 04/2024.
04.02.2025 уповноваженим органом з питань пробації ОСОБА_2 роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді пробаційного нагляду згідно ст. 49-1 КВК України, попереджено про наслідки невиконання покладених судом обов`язків та систематичного вчинення адміністративних правопорушень, про що відібрано підписку та оформлено інші документи, передбачені Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 272/5 від 29.01.2019.
Крім того, цього ж дня постановою уповноваженого органу з питань пробації встановлено дні явки на реєстрацію – другий та четвертий вівторок кожного місяця, з якою ОСОБА_2 ознайомлено під підпис. 
Незважаючи на проведену профілактичну бесіду, 27.05.2025 ОСОБА_2 без поважних причин не з`явився на реєстрацію до Вінницького районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, у зв`язку з чим 03.06.2025 йому винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України. 
Попри це, незважаючи на письмове попередження та виклики уповноваженого органу з питань пробації, ОСОБА_2 без поважних причин не з`явився на реєстрацію 11.11.2025, 25.11.2025, 09.12.2025, 23.12.2025, 13.01.2026, 27.01.2026, 10.02.2026, 10.03.2026, 24.03.2026, 14.04.2026, 28.04.2026, 26.05.2026, 09.06.2026 та 23.06.2026, чим порушив покладені на нього вироком суду обов`язки.
У зв`язку із систематичним невиконанням засудженим покладених на нього обов`язків та його відсутністю за місцем проживання, 06.01.2026 та 25.06.2026 Вінницьким районним сектором № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, керуючись п. 9 ч. 3 ст. 49-1 КВК України та ч. 2 Розділу ХІ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, до Відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області направлено матеріали початкового розшуку відносно засудженого ОСОБА_2 для проведення подальших розшукових заходів. У зв`язку з цим 09.01.2026 та 01.07.2026 ОСОБА_2 оголошено в державний розшук.
Таким чином, ОСОБА_2 , умисно, систематично та без поважних причин не виконував покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 49-1 КВК України та зник з місця проживання, чим порушив вимоги законодавства щодо умов та порядку відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а також обов`язки, визначені вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024, покладені на нього відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 59-1 КК України.
Неявка ОСОБА_2 до уповноваженого органу з питань пробації та його зникнення з місця проживання були наслідком неналежного ставлення засудженого до виконання покладених на нього обов`язків вироком суду, а також свідомого ігнорування вимог законодавства щодо умов та порядку відбування покарання у виді пробаційного нагляду.
Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.
Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів досудового розслідування, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_3 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.
Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу положень ст.92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).
Суд, оцінивши кожен доказ із погляду належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, 13.07.2026 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період до в/ч НОМЕР_1 .
Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.
Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст.50 КК України, мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. 
Обмежень, які встановлені в ч.3 ст.61 КК України та унеможливлюють призначення ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі, матеріали кримінального провадження не містять.
Обвинувачений ОСОБА_2 був засуджений вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024 за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 11.11.2024. Обвинувачений ОСОБА_2 вказане покарання не відбув.
Враховуючи викл адене, суд вважає необхідним, у відповідності до частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком не відбутого покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024, беручи до уваги, що згідно з п.5 ч.1 ст.72 КК України при переведенні та складанні покарань одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 2 років обмеження волі.
Суд вважає, що таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_2 буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення даного кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.389 КК України, ст.ст. 100, 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71, п.5 ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024 та остаточно призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_2 у виді обмеження волі обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Речовий доказ – особову справу №04/2024 на ОСОБА_2 від 03.12.2024 на 217 аркушах повернути до Вінницького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області. 
Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1