Номер провадження 3/754/2689/26
Справа №754/4774/26
ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 серпня 2026 року    місто Київ
Суддя Деснянського районного суду м. Києва Салайчук Т.І., розглянувши матеріали, що надійшли від Деснянського УП ГУНП у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 17.03.2026 серії ВАД № 742601 ОСОБА_1 17.03.2026 о 11 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, просп. Червоної Калини, 17, у магазині «Екомаркет» здійснив дрібне викрадення товару на суму 2 288 грн 44 коп. без ПДВ, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.
ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 10.04.2026, 04.05.2026, 25.05.2026, 16.06.2026, не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся за зазначеною у протоколі адресою.
Крім того, постановою суду до ОСОБА_1 застосовано привід. Зазначену постанову не виконано, ОСОБА_1 до суду не доставлено.
Постановою суду від 16.06.2026 справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП, щодо ОСОБА_1 повернуто до Деснянського УП ГУНП у м. Києві для додаткової перевірки та дооформлення матеріалів.
На виконання зазначеної постанови до матеріалів справи долучено рапорт дільничного офіцера поліції Деснянського УП ГУНП у м. Києві, згідно з яким ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до відомостей з інформаційного порталу «Оберіг» на цей час проходить військову службу.
Дослідивши матеріали справи, суд робить такий висновок.
Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 51 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Під час надходження справи до суду явку особи посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, забезпечено не було.
ОСОБА_1 на неодноразові виклики до суду не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся судовими повістками, які надсилалися за місцем проживання. Також оголошення про виклик у судове засідання розміщувалося на офіційному вебпорталі «Судова влада України».
Крім того, у призначене судове засідання не з`явився представник потерпілого, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не подав.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Смірнової проти України» від 08.11.2005 визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи з огляду на її складність, поведінку сторін і предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції. У своїх рішеннях, зокрема у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07.07.1989, Європейський суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися наданими їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З метою забезпечення розумних строків розгляду суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки судом вжито всіх заходів щодо забезпечення ОСОБА_1 можливості брати участь у судовому засіданні, однак він цим правом не скористався і про причини своєї неявки суд не повідомив. Процесуальні можливості забезпечення явки особи, включно із застосуванням приводу, вичерпано.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 51 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом зазначеного правопорушення є суспільні відносини у сфері власності. Об`єктивна сторона полягає у вчиненні дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (матеріальний склад). Суб`єктом є загальний, тобто фізична осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку. Суб`єктивна сторона характеризується умисною формою вини.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін, і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено довідку про викрадений товар від 17.03.2026, рапорт дільничного офіцера поліції Деснянського УП ГУНП у м. Києві про складання протоколу за ч. 2 ст. 51 КУпАП на місці події, рапорт оперативного чергового Деснянського УП ГУНП у м. Києві про отримання повідомлення зі служби 102 та відеозапис з камер спостереження магазину. Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
З приводу доказової сили рапортів працівників поліції слід зазначити таке. Рапорт - це внутрішній службовий документ, який лише фіксує бачення поліцейського. Він не містить об`єктивних даних, а лише переказує власні спостереження працівника поліції. Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами є фактичні дані, що підтверджують наявність або відсутність події правопорушення. Рапорт не є таким джерелом, адже не містить перевірених фактів. 
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, згідно з якою обґрунтування вини особи виключно даними сприйняття працівників поліції, без інших доказів, свідчить про спрощений підхід і порушення принципу всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, а свідчення посадової особи, яка виконувала функції нагляду та контролю, не можуть вважатися об`єктивним доказом у справі.
Крім того, матеріали справи не містять пояснень ні особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ні представника потерпілого, ні свідків. Матеріали справи не містять також протоколу огляду і вилучення, який підтверджував би, що викрадено саме зазначений у довідці товар, фіксував би його перелік і особу, у якої цей товар вилучено.
Відеозапис з камер спостереження магазину «Екомаркет» містить лише зображення торгового залу, у якому відвідувачі обирають товари. Відеофіксації, яка дала б змогу встановити особу правопорушника або зафіксувала б вилучення в особи викраденого товару, матеріали справи не містять. Зазначені недоліки унеможливлюють встановлення як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.
З наданих суду матеріалів неможливо встановити сам факт вчинення діяння, спосіб викрадення товару, його перелік і найменування, а також те, чи перетнула особа лінію кас і чи було майно фактично винесене за межі торгової зали. Текст протоколу без підтвердження іншими доказами не може вважатися достатнім доказом події правопорушення.
Матеріали справи не містять і документів, які ідентифікували б особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, як особу, зафіксовану на відеозаписі. Зазначені обставини не дають підстав стверджувати про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Суд також відзначає процесуальну позицію потерпілої сторони. Представник магазину «Екомаркет», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та жодних додаткових доказів не надав. Така неявка за умови відсутності належних та допустимих доказів позбавляє суд можливості перевірити достовірність даних, викладених у протоколі, та підтвердити реальність і розмір заподіяної шкоди. У сукупності з відсутністю протоколу огляду і вилучення зазначені обставини свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
До провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовуються гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у її кримінальному аспекті, зокрема та, згідно з якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. На цьому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях у справах «Надточій проти України» (заява № 7460/03) від 15.05.2008 та «Лучанінова проти України» (заява № 16347/02) від 09.06.2011.
Необхідність застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення констатована і у постанові Верховного Суду у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020, згідно з якою на підставі принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення має бути обґрунтованим, тобто зробленим на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, у тому числі за встановлення вини особи у його вчиненні, підтвердженої належними та допустимими доказами.
У справах про адміністративні правопорушення суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, визнати особу винною.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Наявні у матеріалах справи докази не дають підстав стверджувати, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Зазначені обставини з урахуванням наведених положень закону і оцінки доказів свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності такої обставини, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 247, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя   Тарас САЛАЙЧУК