Справа № 523/16477/25
Провадження №2/523/2265/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2026 р.   м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання Палова О.В.,
з участю представника позивача – Золотопуп С.В., відповідачки – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/16477/25 за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-  
ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт-3» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що ОСББ «Комфорт-3» створено власниками квартир (однією з яких володіє відповідачка) та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. 
ОСОБА_1 є власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином відповідачка є співвласником багатоквартирного будинку «Комфорт-3». Станом на день звернення до суду з позовом (12.08.2025 року) у відповідачки була наявна заборгованість у загальному розмірі 35091,78 грн, яка, відповідно до первісно заявлених вимог, складалася із заборгованості за період 01.01.2015 – 31.12.2018 у розмірі 7822,50 грн., заборгованості за період 01.12.2021–31.07.2025 у розмірі 19803,12 грн., втрат від інфляції у розмірі 5859,73 грн. та 3 % річних у розмірі 1606,43 грн. 
Так, 17 серпня 2025 року, відповідачка ОСОБА_1 здійснила платіж на користь позивача у розмірі 15500,00 грн., у призначенні платежу платником визначено період оплати 08.2022 – 08.2025, а тому 15138,88 грн. – зараховано позивачем в рахунок погашення основної заборгованості за період із серпня 2022 року по 31 липня 2025 року, 361,12 грн. – зараховано в рахунок часткової оплати нарахувань за наступний за спірним періодом місяць (за серпень 2025 року, який не входить до предмету позову).
Окрім того, 26.10.2025 відповідачкою було здійснено платіж на користь позивача у розмірі 3523,98 грн., у призначенні платежі платником визначено період оплати 02.2022 – 07.2022, а тому позивачем проведено зарахування вказаних коштів в рахунок погашення основної заборгованості за період із 01 лютого 2022 року по 31 липня 2022 року.
Заборгованість за період із 01.01.2015 року по 30.11.2018 року. Вказаний період передує періоду стягнення за рішенням Суворовського районного суду м. Одеса в рамках розгляду цивільної справи № 523/23158/21 від 19.04.2023 року.
Заборгованість за період із 01.12.2018 року по 30.11.2021 року. Зазначений період часу був предметом розгляду цивільної справи № 523/23158/21 і цей період не є предметом спору у даній цивільній справі. Нараховані за цей період суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 10085,29 грн., сума втрат від інфляції у розмірі 603,43 грн. та 3% річних у розмірі 271,35 грн. було сплачені відповідачкою у повному обсязі. Однак, зважаючи, що оплати сум за житлово-комунальні послуги сплачені частково після спірного у тій справі періоду, а саме після 30.11.2021 (3450,00 сплачено в грудні 2021 року, 4239,86 грн. сплачено у вересні 2022 року), а тому за період із 01.12.2021 року на несплачену частку боргу позивачем нараховані втрати від інфляції і 3% річних.
Заборгованість за період із 01.12.2021 року по 31.07.2025 року – це період, який є наступним за періодом, який був предметом розгляду цивільної справи № 523/23158/21.
Загалом позивачем визначено заборгованість за внесками за утримання будинку та прибудинкової території у загальному розмірі 4791,41 грн.
У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань відповідачкою, позивач зазначає про те, що він має право на отримання передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за загальну заборгованість в розмірі 8733,18 грн. та 3% річних у розмірі 2062,96 грн. Таким чином заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем складає 15587,55 грн. 
Окрім того, позивач вказує, що у разі застосування судом позовної давності, у межах строку позовної давності заборгованість відповідачки перед позивачем складає 11643,00 грн. (УБПТ 1330,41 грн. = 4791,41 грн. – 3461,00 грн., інфляційні втрати 8339,78 грн. = 8733,18 грн. – 393,40 грн., 3% - 1972,81 грн. = 2062,96 грн. – 90,15 грн.).
Оскільки відповідачка не погасила заборгованість добровільно, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Комфорт-3» заборгованість у загальному розмірі 15587,55 грн., яка складається із: заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території – 4791,41 грн., інфляційні втрати – 8733,18 грн., 3% річних – 2062,96 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Суд констатує, що 28.10.2025 року відповідачкою ОСОБА_1 було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволені даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову вказує на те, що вимоги за період 01.01.2015 – 31.12.2018 є необґрунтованими, оскільки у цей період право власності на квартиру було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а сама відповідачка фактично не мала доступу до квартири та не користувалася відповідними послугами. Також відповідачка посилалася на сплив позовної давності. Щодо заборгованості за період із 01.02.2022 року по 31.08.2025 року вказує на те, що така сплачена останньою в повному обсязі.
Окрім того, 19.03.2026 року відповідачкою ОСОБА_1 було подано до суду доповнення до заперечень на позовну заяву, в яких вказує на те, що в 2013 році ТОВ «ФК «Вектор плюс» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку (справа 523/17642/13-ц). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 р. ТОВ «ФК «Вектор плюс» було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.07.2014 р. та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року рішення першої інстанції було залишено без змін.
Незважаючи на рішення судів, 10 лютого 2015 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» зареєструвало за собою право власності на зазначену квартиру. Перехід права власності був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Користуючись нагодою, коли відповідачки із дитиною не було вдома, ТОВ «ФК «Вектор плюс», не попередивши останню, змінило замки на дверях квартири та встановило сигналізацію. Доступ до квартири був для відповідачки повністю закритий.
Окрім того, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» надало до ОСББ «Комфорт-3» документи, підтверджуючі його право власності. 07.08.2015 року на підставі цих документів ОСББ «Комфорт-3» зняло з реєстрації відповідачку та її неповнолітню дитину (на той час функції з реєстрації/зняття з реєстрації ще були покладені на паспортистів ОСББ). 
Таким чином, позивачу було відомо, що з лютого 2015 року відповідачка не була власником цієї квартири, не була там зареєстрована, не мала доступу до неї, та не користувалася комунальними послугами.
Протягом трьох років тривала справа в Суворовському районному суді м. Одеси за позовом відповідачки до ТОВ «ФК «Вектор плюс» (справа №523/13481/15-ц). І тільки 01 червня 2018 року між нею та ТОВ «ФК «Вектор плюс» було укладено Договір про припинення зобов`язання переданням відступного № 0307/1107/71-578/511725 та зареєстровано за нею право власності на квартиру (копія договору та витягу з реєстру додаються). Та тільки 01 червня 2018 року Актом приймання-передачі їй були передані ключі від квартири.
Незважаючи на це, справа з ТОВ «ФК «Вектор плюс» закінчилася тільки в квітні 2020 року. І тільки в липні 2020 року вона змогла остаточно оселитися з дитиною в квартирі. З того часу вона почала сплачувати комунальні послуги та сплачувала їх до початку війни, що також підтверджується розрахунком позивача. В попередньому судовому спорі по справі №523/23158/21 остання заборгованість, яку я сплачувала протягом провадження по справі, була за період грудень 2018 року – червень 2020 року, коли вона ще не мала можливості проживати в квартирі та користуватися комунальними послугами, але вона вже була власником квартири, тому не відмовлялася від боргу та сплатила його. Отже попередня справа № 523/23158/21 ще раз підтверджує те, що за нею на той час не рахувалась заборгованість за період з 2015 по 2018 роки, тому що вона рахувалася за попереднім власником квартири ТОВ «ФК «Вектор плюс».
Відповідачка не визнає борг з 1 січня 2015 року по 1 червня 2018 року, тому що право власності було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор плюс», вона була знята з реєстрації за цією адресою, вона не мала доступу до квартири, та не отримувала жодних послуг позивача. Та позивачу було це відомо.
Ухвалою Суворовського (змінено назву на Пересипський – прим. суду) районного суду м. Одеси від 01.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.
Представник позивача ОСББ «Кофморт-3» - Золотопуп С.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Комфорт-3» заборгованість у загальному розмірі 15587,55 грн., яка складається із: заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території – 4791,41 грн., інфляційні втрати – 8733,18 грн., 3% річних – 2062,96 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
Окрім того, на запитання головуючої судді щодо заборгованості у розмірі 4791,41 грн. пояснив, що така утворилась за період із 01.01.2015 року по 31.07.2025 року. Представник позивача наполягав на стягненні такої заборгованості та просив врахувати правові висновки Верховного Суду в рамках розгляду справ № 911/3594/15 та № 910/10987/18.
Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та доповнень до заперечень на позовну заяву. Окрім того, пояснила, що заборгованість за період із 01.01.2015 року по 31.12.2018 року не може бути стягнути із останньої, оскільки, у зазначений період вона не була власником квартири. Зазначила, що право власності на квартиру у відповідний період було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а право власності за відповідачкою було зареєстровано лише у 2018 році.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статутом об`єднання.
Як вбачається з матеріалів справи, співвласниками квартир та приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 було створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт-3».
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Зазначене положення Закону також відображене в п. 2.1. Статуту ОСББ «Комфорт-3». 
Судом встановлено, що 18.07.2008 року громадянин ОСОБА_3 продав, а громадянка ОСОБА_4 купила квартиру під номером АДРЕСА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 11281 від 18.07.2008 року.
10 лютого 2015 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» зареєструвало за собою право власності на вищевказану квартиру, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 19344006 від 14.02.2015 року, ОСОБА_5 , Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ, документи, подані для державної реєстрації: договір іпотеки № 1501/0708/71-146-Z-1, серія та номер: 11287, виданий 18.07.2008, видавник: Іллічова Н.А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 438386275 від 06.08.2025 року.
Окрім того, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» надало до ОСББ «Комфорт-3» документи, підтверджуючі його право власності. 07.08.2015 року на підставі цих документів ОСББ «Комфорт-3» зняло з реєстрації відповідачку та її неповнолітню дитину (на той час функції з реєстрації/зняття з реєстрації ще були покладені на паспортистів ОСББ), що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/006050921 від 09.05.2025 року.
В матеріалах справи наявна копія Договору 0307/1107/71-578/511725 про припинення зобов`язання переданням відступного від 01.06.2018 року з якого вбачається, що сторони за цим Договором дійшли згоди про припинення зобов`язань боржника ОСОБА_4 , які виникли на підставі Кредитного договору № 1501/0708/71-146 від 18.07.2008 року із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного не пізніше 01.06.2018 року. 
Окрім того, в матеріалах справи наявна копія Акту приймання-передачі ключів квартири (іпотечного майна) № 01-06/2018г за Договором про припинення зобов`язання передачі відступного №0307/1107/71-578/511725 від 01.06.2018 року.
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 , (дата та час реєстрації 05.06.2018 року 15:32:29), що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 438386275 від 06.08.2025 року. 
29.08.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 83. В результаті укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 29.08.2009 року.

І. Висновок суду щодо заборгованості відповідачки, яка виникла за період із 01.01.2015 року по 30.11.2018 року.
Із наданих суду матеріалів вбачається, що у період з 2015 року до 2018 року право власності на вказаний житловий об`єкт було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а 05.06.2018 право власності на нього було переєстровано за відповідачкою.
Таким чином, при вирішенні даного спору суд має встановити не лише факт набуття відповідачкою права власності на спірний об`єкт, а й те, з якого моменту саме у відповідачки виник обов`язок зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також чи доведено виникнення такого обов`язку за кожний із заявлених позивачем періодів.
Представник позивача, обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.
Суд враховує наведені позивачем правові висновки, однак вважає, що вони не можуть бути застосовані до спірних правовідносин без урахування фактичних обставин даної справи.
Так, у справі № 911/3594/17 Верховний Суд виходив із того, що державна реєстрація прав – не підстава для набуття права власності, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності; при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідне передусім встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Аналогічний за змістом висновок викладено у справі № 910/10987/18, де Верховний Суд наголосив на необхідності встановлення підстави, на якій особа набула право власності.
Водночас зазначені правові висновки не містять висновку про те, що особа, яка набула право власності на нерухоме майно у подальшому, автоматично відповідає за всі платежі, нараховані за період, коли право власності на відповідний об`єкт перейшло до іншої особи та було зареєстровано за іншою особою.
Предметом спору у даній справі є не встановлення факту набуття відповідачкою права власності як такого, а стягнення конкретної суми грошової заборгованості за конкретні періоди. Тому позивач зобов`язаний довести саме виникнення у відповідачки відповідного грошового зобов`язання за кожний період, за який здійснено нарахування.
Саме по собі посилання позивача на те, що державна реєстрація не є підставою набуття права власності, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності, не спростовує встановленої судом обставини, що у відповідний період право власності на квартиру було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», та не доводить автоматичного виникнення у відповідачки обов`язку зі сплати нарахувань за весь спірний період. А тому, у задоволені позовних вимог в частині стягнення із відповідачки заборгованості, яка виникла за період із 01.01.2015 року по 30.11.2018 року слід відмовити.

ІІ. Висновок суду щодо заборгованості на несплачену частку боргу, на яку позивачем нараховані втрати від інфляції і 3% річних.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що заборгованість за період із 01.12.2018 року по 30.11.2021 року була предметом розгляду цивільної справи № 523/23158/21 і цей період не є предметом спору у даній цивільній справі. Нараховані за цей період суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 10085,29 грн., сума втрат від інфляції у розмірі 603,43 грн. та 3% річних у розмірі 271,35 грн. було сплачені відповідачкою у повному обсязі. Однак, зважаючи, що оплати сум за житлово-комунальні послуги сплачені частково після спірного у тій справі періоду, а саме після 30.11.2021 (3450,00 сплачено в грудні 2021 року, 4239,86 грн. сплачено у вересні 2022 року), а тому за період із 01.12.2021 року на несплачену частку боргу позивачем нараховані втрати від інфляції і 3% річних.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (нині Пересипського) в рамках розгляду цивільної справи № 523/23158/21 від 19.04.2023 року було ухвалено рішення, яким провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Комфорт-3» заборгованості зі сплати внесків та платежів в сумі 6694,07 грн. (період із 01.12.2018 – 30.11.2021) було закрито, у зв`язку із відсутністю предмета спору, позовні вимоги ОСББ «Комфорт-3» були задоволені частково, а саме стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Комфорт-3» 3% річних у розмірі – 271,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 603,43 грн, що були нараховані на заборгованість у розмірі 6694,07 грн., а всього стягнуто – 874,78 грн., а також стягнуто із Міхайлєску на користь ОСББ «Комфорт-3» витрати на правничу допомогу у розмірі 2600,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення.
Водночас у вказаній справі судом було стягнуто з відповідачки 3 % річних у розмірі 271,35 грн. та втрати від інфляції у розмірі 603,43 грн., нарахованих на заборгованість у розмірі саме 6694,07 грн., а всього 874,78 грн.
Отже, посилання позивача у даній справі на суму заборгованості за цей же період у розмірі 10085,29 грн. не узгоджується із розміром заборгованості, який був встановлений та врахований судом у справі № 523/23158/21.
Різниця між зазначеними сумами становить 3391,22 грн., однак позивачем суду не надано належного та зрозумілого розрахунку, з якого можливо було б встановити, з яких саме нарахувань утворилася зазначена різниця, за який період вона виникла, чи була вона предметом розгляду у справі № 523/23158/21 та яким чином вона врахована позивачем при визначенні суми заборгованості, на яку надалі здійснено нарахування втрат від інфляції та 3 % річних.
Крім того, відповідно до пояснень позивача, відповідачкою після 30.11.2021 року було здійснено платежі у розмірі 3450,00 грн. у грудні 2021 року та 4239,86 грн. у вересні 2022 року, які у сукупності становлять 7689,86 грн.
Таким чином, навіть арифметично зазначена позивачем сума платежів не дозволяє встановити, яким чином позивач визначив розмір так званої «несплаченої частки боргу», оскільки сума заявленої ним заборгованості 10085,29 грн. та сума проведених платежів 7689,86 грн. не співвідносяться з розміром заборгованості 6694,07 грн., який був предметом розгляду у попередній справі.
При цьому позивачем не наведено послідовного помісячного розрахунку, з якого суд міг би встановити залишок основної заборгованості після кожного платежу відповідачки та, відповідно, визначити суму, яка залишалась простроченою станом на кожну дату.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити, на яку саме суму основної заборгованості, за який конкретний період та з якої конкретної дати позивачем здійснювалося нарахування втрат від інфляції та 3 % річних.
Суд не вправі самостійно визначати замість позивача розмір основної заборгованості, порядок зарахування здійснених відповідачкою платежів, період прострочення та формувати власний розрахунок похідних вимог.
Інше фактично означало б, що суд замість сторони позивача визначає предмет та підстави заявлених вимог і самостійно формує розмір грошового зобов`язання, що суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яка саме сума основного боргу залишилася несплаченою після здійснення відповідачкою платежів та стала базою для подальшого нарахування втрат від інфляції та 3 % річних.
Отже, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення сум, нарахованих на так звану «несплачену частку боргу», є недоведеною, а тому правові підстави для її задоволення відсутні. 

ІІІ. Висновок суду щодо інфляційних втрат у розмірі 8733,18 грн. та 3% річних у розмірі 2062,96 грн.
Позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати у розмірі 8733,18 грн. та 3 % річних у розмірі 2062,96 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому їх нарахування безпосередньо пов`язане із встановленням існування основного грошового зобов`язання, його розміру, строку виконання та періоду прострочення.
У даній справі судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлений ним розмір основної заборгованості 4791,41 грн.
Судом встановлено, що позивачем не доведено належного розрахунку так званої несплаченої частки заборгованості, на яку здійснювалися нарахування після 01.12.2021 року.
Окрім того, після подання первісного позову позивач змінив структуру розрахунку, врахував здійснені відповідачкою платежі та визначив інший розмір як основної заборгованості, так і похідних нарахувань.
Наданий позивачем розрахунок не дає суду можливості без припущень встановити, яка саме сума основного боргу була базою для нарахування інфляційних втрат у кожному окремому періоді, з урахуванням зміни розміру заборгованості та здійснених платежів.
За таких обставин відсутня можливість встановити достовірну базу, на яку позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.
При цьому суд звертає увагу, що похідний характер вимог за ст. 625 ЦК України не означає можливості їх стягнення без належного доведення самого основного грошового зобов`язання та його розміру.
Якщо розмір основного боргу не встановлений, неможливо встановити й правильність нарахованих на нього інфляційних втрат та 3 % річних.
Наданий позивачем розрахунок не усуває зазначених суперечностей, оскільки з нього неможливо встановити, яка саме сума основного боргу була базою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у кожному окремому періоді, з урахуванням здійснених відповідачкою платежів.
При цьому суд не має правових підстав самостійно змінювати запропоновану позивачем базу нарахування, визначати інший період прострочення чи здійснювати новий розрахунок замість позивача, оскільки це виходило б за межі заявлених вимог та фактично означало б формування судом іншої позовної вимоги.
Таким чином, позивачем не доведено не лише заявлений розмір інфляційних втрат та 3 % річних, а й саму можливість їх визначення у заявленому розмірі, оскільки не встановлено належним чином базу їх нарахування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 8733,18 грн. задоволенню не підлягає.
З тих самих підстав не підлягає задоволенню і вимога про стягнення 3 % річних у розмірі 2062,96 грн., оскільки позивачем не доведено розмір основного грошового зобов`язання, на яке вони нараховані, періоди його прострочення та правильність здійсненого розрахунку.
Таким чином, сукупність встановлених судом обставин свідчить про те, що розрахунок позивача не є таким, що дає можливість без припущень встановити дійсний розмір заборгованості відповідачки. Виявлені суперечності стосуються не другорядних технічних питань, а безпосередньо розміру основного зобов`язання, порядку зарахування платежів та бази, на яку нараховані похідні платежі.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджують порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 4, 20, 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.ст.15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст.141,263 - 265,279,280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт-3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 17 серпня 2026 року.

Суддя Пересипського
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер