ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року | справа № 380/13719/26

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюка Віталія Ярославовича, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач 2), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення від 29.05.2026 року № 134550039263 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
зобов`язати призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням від 29.05.2026 року №134550039263 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Дане рішення вважає протиправним, оскільки досягла необхідного віку, є необхідний загальний стаж внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак звернулася з цим позовом до суду.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у відзиві зазначає, що законодавством України чітко визначено порядок внесення змін та виправлень до трудової книжки. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло в межах повноважень та на підставі чинних нормативно-правових актів України.

Ухвалою суду від 07.07.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України з метою реалізації свого права на отримання пенсії за віком про що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області було прийнято рішення №134550039263 від 29.05.2026 року про відмову у призначені пенсії.
В даному рішенні, в томі числі, зазначено, що страховий стаж особи становить 22 роки 08 місяців 29 днів, якого недостатньо для призначення пенсії.
За результатами розгляду поданих позивачем документів відповідач не взяв до уваги трудову книжку від 22.04.1987 НОМЕР_1 , оскільки не підтверджено зміну прізвища " ОСОБА_2 ". Також потребує підтвердження період роботи з 15.11.1984 по 30.08.1999 оскільки в даті звільнення та в даті наказу наявне виправлення. Згідно диплому № НОМЕР_2 до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1981 по 16.07.1984, оскільки не підтверджено зміну "Лишак-Стельмах".
Як наслідок вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку.
Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.
При цьому, відповідачем у оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечувались страховий стаж позивача який складає 22 роки 08 місяців 29 днів.

Зміст спірних правовідносин є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.05.2026 року №134550039263 про відмову у призначенні пенсії.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
За змістом положень ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно до п.20 цього Порядку, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.
Крім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (чинною на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах) (далі -Інструкція №162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (далі - Інструкція №58), яка діяла після втрати чинності Інструкції №162.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 та п.1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є її трудова книжка. 
При цьому, у відповідності до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі – Постанови №656) та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 Постанови №656 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 Постанови №656, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
Зазначене також регламентується пунктом 4.1.Інструкції №58.
При цьому, відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови та постанови від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Наведене вказує на те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу позивачу зарахувати до трудового стажу записи у вищезазначеній трудовій книжці, оскільки в даті звільнення та в даті наказу наявне виправлення та не підтверджено зміну прізвища. 
При цьому, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Судом встановлено, що для призначення пенсії позивачкою подано відповідачу трудову книжку НОМЕР_1 від 22.04.1987.
Так, в трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 22.04.1987 зазначено як прізвище ОСОБА_3 , так і прізвище ОСОБА_4 , оскільки зміна її прізвища відбулась в результаті одруження з ОСОБА_5 , підтвердженням чого є копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 27.10.1992 НОМЕР_3 . Після одруження позивачка отримала прізвище " ОСОБА_3 ".
Таким чином, судом не ставиться під сумнів те, що трудова книжка НОМЕР_1 від 22.04.1987 належить саме ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять доказів того, що дані трудової книжки містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, зокрема незміна прізвища позивача з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивачки до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.
Судом встановлено, що записи про спірні періоди роботи з 15.11.1984 по 30.08.1999 є чіткими та містять записи про прийом на роботу, запис про звільнення та посилання на накази, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність рішення щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів, а також того, що позивач у спірний період роботи не працювала.
А тому, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.11.1984 по 30.08.1999 є протиправною.
Крім того, Пенсійний орган, у випадку виявлення відсутності необхідних для призначення пенсії документів, має право звернутись до підприємств, організацій і окремих осіб, на яких працювала особа, що звернулась із заявою про призначення пенсії, із запитом про витребування відповідних документів, необхідних для визначення права на пенсію.
Отже, Пенсійний орган маючи цілу низку повноважень, жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на останнього.
Такий підхід суб`єкта владних повноважень відповідатиме конституційним гарантіям, передбаченим ч.2 ст.3 Основного Закону України, відповідальності Держави перед людиною, спрямованості її діяльності та головному її обов`язку. 
Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (страхового) стажу за час роботи, зазначеній у трудовій книжці, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Щодо періоду навчання позивачки з 01.09.1981 по 16.07.1984, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
На підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_7 " у період навчання з 01.09.1981 по 16.07.1984 згідно диплом № НОМЕР_2 позивачкою надано до органу Пенсійного фонду України наступні документи: трудову книжку; диплом, довідку про перейменування, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розлучення, накази, паспорт, код.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що період навчання згідно диплому № НОМЕР_2 з 01.09.1981 по 16.07.1984 має бути зарахований до страхового стажу позивачки, оскільки підтверджуються належними доказами.

Оскільки відповідач розрахував страховий стаж позивача неповно, не взяв до уваги усі складові страхового стажу позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.05.2026 № 134550039263 про відмову у призначенні пенсії.
Суд відзначає, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.04.1987 та періоду навчання згідно диплому № НОМЕР_2 має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою ОСОБА_1 , яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, який приймав спірне рішення від 29.05.2026 №134550039263.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом під час вирішення цього спору.

Щодо позовної вимоги про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.
Суд зазначає, що призначення пенсії позивачу залежить від достатності необхідного стажу та дотримання інших умов, які у свою чергу, не є предметом спору у справі. У зв`язку з цим, суд вважає, що задоволення такої позовної вимоги є передчасним.
При цьому з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.05.2026 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволених вимог.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то питання щодо їх стягнення вирішуватиметься судом протягом п`яти днів після ухвалення цього судового рішення за умови подання відповідних доказів. 

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, –

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.
Визнати протиправним та скасувати рішення 29.05.2026 року № 134550039263, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (адреса: вул. Гоголя, 34. м. Полтава, код ЄДРПОУ: 13967927) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до загального страхового стажу період роботи з 15.11.1984 по 30.08.1999 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.04.1987 та період навчання згідно диплому № НОМЕР_2 з 01.09.1981 по 16.07.1984.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (адреса: вул. Гоголя, 34. м. Полтава, код ЄДРПОУ: 13967927) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 25.05.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (адреса: вул. Гоголя, 34. м. Полтава, код ЄДРПОУ: 13967927) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | Мартинюк Віталій Ярославович